ДИСКЛЕЙМЕР
Насправді мені було неспокійно,
коли Роберт покинув нас і вернувся в Лондон.
Я не хотіла, щоб він їхав.
Нам рідко вдавалося побути разом після народження Ніка,
але я не хотіла, щоб він обирав між сім'єю й роботою.
Ми були біля моря, сонце яскраво світило,
але я не хотіла лишатися там сама.
ВІДДІЛЕННЯ НЕВІДКЛАДНОЇ ДОПОМОГИ
Їдь.
Поїхали.
- Чуєте мене? - Бігом.
- Дякую. - Дякую.
Ніколас!
О боже.
Роберте! Прокидайся.
Роберте!
Роберте, прокинься.
Прокинься.
Та скільки можна.
Прокинься.
Де Нік?
- Ти що робиш? - Де Нік?
Не знаю. Мабуть, з друзями.
То де він? Треба його знайти.
Він був на роботі, мав прийти на вечерю,
- але що з того? Йому, курва, 25. - Ні.
Він подзвонив мені о 4:00, і я не можу з ним зв'язатись.
- Він не бере. Не відповідає. - Напевно, набрав дупою.
- Ні. Він був у жахливому стані. - Он як?
- Він плакав. - Та невже?
Він не говорив. Не сказав ні слова.
- Просто плакав. - Невже?
Привіт, Нік.
Так, це тато.
Передзвони, як прокинешся. Перевіряю, чи ти живий.
Люблю тебе. Бувай.
- Він знає. - Що знає?
- Що ти йому сказав? - Га?
- Що ти йому сказав? - Я нічого йому не казав,
але збираюся.
Ну, вже пізно.
- Хтось тебе випередив. - Що? Ти про кого?
До нього дістався той скажений маніяк.
Що? Ти про батька хлопця – того, що втопився, рятуючи Ніка?
- Батька хлопця, з яким... - О ні.
...ти трахалася, а тоді казала, що ви незнайомі,
після того як він умер, рятуючи нашого сина.
Ти про того скаженого маніяка?
- Ти неможлива. - Ти не розумієш?
Роберте, наш син у небезпеці.
Я його ще таким не чула.
Мені страшно.
Страшно, що він про тебе подумає?
Він і так би дізнався.
Але краще б він почув це від мене.
Це твоя вина. Твоя відповідальність.
- Неважливо, чия це вина. - Чого ти чекала?
Якої реакції ти від нього очікувала?
Ти ж його мати. Це твоя відповідальність.
- Тобі було на нього насрати. - Який пароль?
Ти так захопилася новою іграшкою,
- що покинула його самого на пляжі... - Знаєш пароль?
- ...хоч він не вмів плавати. - Який пароль?
Не вмів плавати.
- Ти даси мені його пароль? - Я не знаю пароля,
бо я поважаю його особистий простір. Це елементарна порядність.
Що він мав думати про тебе, Кетрін?
Ти ж його мати.
Це ти мала його захистити.
Ти його не захистила. Ти була вся...
Він знову курить. Ти знав?
Не кажи мені, як виховувати сина, після того, як 20 років пропадала.
Як ти смієш?
Що я, по-твоєму, робив?
О боже. Його звільнили.
Що? Неправда.
То де він пропадав днями, коли ти думав, що він на роботі?
Ти хоч знаєш, з ким він міг бути?
З друзями?
Я навіть не знаю, чи в нього є друзі.
А ти?
Він згадував дівчину.
Але нас не знайомив. Я й імені її не знаю.
Я...
Не певен, що вона існує, Кетрін.
Ні, ні.
Синку.
Це Нік?
Так.
Хоч Ненсі описала події в житті
Джонатана й Кетрін Рейвенскрофт надзвичайно детально й точно,
деякі факти вона, безперечно, змінила.
Письменники так роблять.
Наприклад, Джонатан таки мандрував по Європі з дівчиною.
Цей факт Ненсі зберегла.
Однак вона змінила причину Сашиного раннього повернення.
Пам'ятаєш сонячне затемнення?
В Англії воно буває раз на століття,
і то припало на похмурий день.
Як прикро.
Класична Британія.
Абсолютно байдужа.
То був мій останній шанс таке побачити.
Можемо спробувати побачити наступне.
- У подорожі. - На Мадагаскар?
- Чому ні? - Яка дурість.
Сміховинно.
Досить уже байдикувати. Зроби щось з проклятим холодильником.
Він мене виводить.
- Алло. - Ненсі.
Добрий день, Еммо. Рада вас чути.
Ясно.
Ні. Я не знала.
Ну, нехай самі вирішують свої конфлікти.
Не треба робити з мухи слона, Еммо.
Ми не знаємо, що саме сталось.
О, ні. Ваша дочка точно перебільшує, бо...
Не може бути.
Це надто бурхлива реакція, Еммо.
Це вже точно зайве, Еммо.
Еммо, рада була поговорити. Дякую за дзвінок.
До побачення.
Що?
- Що сталося? - То була Сашина мама Емма.
Саша вернулася в Лондон.
Коли вона...
Вони з Джонатаном погиркалися, і вона психанула.
Та дівчина така буйна.
Ти позбудешся того надокучливого шуму?
Сашина тітка не вмерла.
Не тому вона вернулася.
Ця книжка – художній твір,
але вона скидає з правди баласт
і дає їй спливти на поверхню.
Томографія показала інсульт через бактеріальний...
У нього був інсульт?
- Інсульт? - Це поширено
- серед наркозалежних. - Боже.
Він опритомніє?
Наразі стан стабільний,
але неможливо встановити масштаби ушкоджень до того,
- як він опритомніє. - Ушкоджень...
- Яких ушкоджень? - Неврологічних.
Яких неврологічних ушкоджень?
Моторних, когнітивних, мовленнєвих.
Поки що нічого не відомо.
Наразі стан стабільний, тож зосередьмося на цьому.
Лікарю.
- Вибачте, мені треба... - То...
Коли ви плануєте його розбудити?
Зробимо кілька нових аналізів, і якщо все буде добре,
то завтра спробуємо його пробудити.
- Але він одужає? Повністю. - Так. Це можливо.
Ви кажете, що це можливо, але які шанси?
У подібних випадках?
Кожен випадок унікальний, тому вибачте,
але ми можемо лиш чекати.
Кетрін і Роберт далі ставлять запитання,
хоч і розуміють, що це дарма,
і відчайдушно надіються почути іншу відповідь.
- Таку, як їм хочеться. - Лікарю.
- Мені дуже жаль. Я мушу... - Так.
- Дякую. - Дякую.
Можеш посидіти з ним перша, якщо хочеш.
Ти не можеш не думати, чи Ніколасу завжди грозила
передчасна смерть.
Один раз його вже врятували,
але ти боїшся, що на цей раз йому пощастить менше.
Роберт губиться серед думок.
Непритомний Ніколас у лікарні викликає в нього шалене почуття вини й тривоги.
Але ці почуття не здатні заглушити ревнощі
до юнака, який мав роман з його дружиною
і врятував його дитину.
Мученика, який навіки його вихолостив.
Також він думає про вчорашню розмову зі Стівеном Бріґстоком.
Про його смиренність і скромність,
безмежне розуміння й співчуття.
Про те, що єдине, про що просили Стівен з дружиною, –
познайомитися з хлопчиком, рятуючи якого, загинув їхній син.
- Знайшли? - Ага.
Усе добре?
Я вже ввів логін і пароль.
Натисніть на центр підтримки, як видалити акаунт,
а тоді можете остаточно його видалити.
Добре. Мене запитують, чому я його видаляю?
Що написати?
Будь-що. Це неважливо.
Добре, оберу, що мене непокоять питання приватності.
Пише, що видалення незворотне.
Так. Насправді шкода.
Я дуже постарався.
Повторно введіть пароль.
«Підтвердьте».
«Ви точно хочете видалити...»
Вибачте, сторінка недоступна.
Мені було сумно прощатися з інстаграмом Джонатана.
Та настав час замести сліди. Стерти свої відбитки.
Усе.
Так.
Готово.
Так легко.
Роберт Рейвенскрофт
- Це тобі, Томмі. - Дякую.
Купи собі нових друзів.
- Алло. - Містере Бріґсток.
Це Роберт.
- Так. - Роберт Рейвенскрофт.
Можете говорити?
Аякже, містере Рейвенскрофт.
На жаль, дзвоню повідомити сумну новину.
Ніколас у лікарні.
Який жах. Мої співчуття.
Він же одужає?
Ще рано казати, але стан стабільний.
Якщо можна спитати... що з ним сталось?
Так.
Ніколас бореться з наркозалежністю...
- Бувайте. - ...вже давненько.
Мені дуже шкода.
Не уявляю, як ви почуваєтесь.
Так, це... вельми складно.
Дозвольте спитати...
Можна мені провідати Ніколаса в лікарні?
- Якщо це доречно. - Так, авжеж.
Він у лікарні Іст-Актон в реанімації.
Дякую.
Можна...
Можна мені прийти сьогодні ближче до вечора?
Безперечно. Я буду дуже радий вас побачити.
Дякую, містере Рейвенкрофт. Дякую.
Молитимуся за Ніколаса.
- До побачення. Бережіть себе. - Дякую.
Мене здивувало, як легко все складалося.
Хлопець – наркоман.
Як інакше.
А батько, розгублений телепень,
підніс мені вирішення на блюдечку.
Лишилося тільки простягти руку.
З того дня на пляжі
я пам'ятаю, що було дуже сонячно й спекотно.
Ніко...
Ти!
Пам'ятаю, що мені було самотньо.
Пам'ятаю, що думала, яка ж я терпляча мати
і як мені було соромно за цю думку.
Тоді я побачила його вперше.
Я не знала, чи давно він був там, чи давно витріщався на нас.
Я відчула збентеження. Наче виставила себе напоказ.
Я подумала, що це дорогий фотоапарат для такого юного хлопця.
Мабуть, він уже встиг нас пофотографувати,
але сама я цього не бачила.
Роберт не підпускає тебе до себе.
Тому ви сидите з Ніколасом по черзі.
Тобі навіть легше його не бачити.
Про нього думати ніколи.
Ти просто хочеш бути поряд із сином,
і кожна мить дуже цінна.
Сину.
- Алло. - Алло, Кетрін.
Це Сара Фінчем з відділу кадрів.
Добрий день, Саро. Чим можу допомогти?
Як я знаю, учора в офісі стався інцидент.
Саймон каже, що офіційної скарги не подаватиме.
Однак ми мусимо зазначити, що ви фізично на нього напали.
Це піде у вашу справу.
Ясно.
Кетрін, мені жаль,
але ми не робимо винятків з дисциплінарних процедур.
Тому повинні розглянути звинувачення
Стівена Бріґстока, адже вони дуже серйозні.
- Он як? - Ви ж це розумієте?
Так.
Може, ви б хотіли щось сказати на цьому етапі?
Ні.
Я відлучу вас від роботи для початку на тиждень.
Тимчасовий захід.
- Зупиніть. Перевірте дихання. - Кетрін? Ви мене чуєте?
Так. Я тут.
Я розумію, що ви під тиском на роботі.
Це не через роботу. Я не відчуваю тиску на роботі.
Рада це чути.
То записати це як лікарняний?
Так.
Можливо, вам буде корисно
поговорити з кимось про керування гнівом.
Ми можемо допомогти, оплатити фахівця.
Когось незалежного і, безперечно, на конфіденційній основі.
Що скажете?
- Це під... - Вибачте, не можу говорити.
Я в лікарні.
О боже. Співчуваю. Усі в порядку?
Ні. Усе явно не в порядку.
Мені жаль. Я...
Добре. Дуже дякую.
Бувайте.
Ти знаєш, що репутація, яку ти довго плекала,
вже й так розчавлена.
Як раніше вже не буде.
Але тобі байдуже.
Я вирішив скористатися дезодорантом Джонатана.
Я вже й так носив кардиган Ненсі.
Тепер ми відновимо рівновагу втрьох.
Добрий день.
Я до Ніколаса Рейвенскрофта.
Добрий день.
Я прийшов до Ніколаса Рейвенскрофта.
Добрий день.
ЗАСІБ ДЛЯ ЧИЩЕННЯ ТРУБ
Я до Ніколаса Рейвенскрофта.
Добрий день.
Я прийшов провідати Ніколаса Рейвенскрофта.
От хороший песик.
Стрибай. Стрибай!
Чи фліртувала я з ним, помітивши, що він спостерігає?
Чи зробила я щось таке, що можна було б сприйняти за сигнал?
Не думаю.
Ходімо вечеряти.
Ти голодний?
Але мушу визнати, що та усмішка,
натяк на зв'язок, мене потішили.
Ідучи з пляжу, я відчувала, що він проводить мене поглядом.
Мабуть, уже всі в офісі прочитали книжку,
але це не має значення.
Джісу Кім
Почула про Ніколаса. Як ти?
Хай що буде далі, цей розділ завершено.
Якщо Ніколас виживе, більше жодних таємниць.
Ти все йому розкажеш.
Я гляну й вернуся до вас.
Добре. Хвилинку.
Ось. Дякую.
- Добрий день. Як можу помогти? - Ніколас Рейвенскрофт.
Вибачте, я не почула.
Я прийшов до Ніколаса Рейвенскрофта.
Так, містер Рейвенскрофт казав, що ви прийдете.
Ходімо, я вас відведу.
Мушу вас застерегти:
Ніколас підключений до багатьох апаратів,
тому спершу це може вас налякати.
Але зараз він стабільний.
Привіт. Я привела Ніколасового дідуся.
Дякую.
- Добрий день. - Добрий день.
Дякую.
Останнє ліжко ліворуч.
Дякую.
Я заберу в Кетрін Рейвенскрофт усе.
Серце гупало,
а вуха заклало в передчутті, бо я був за крок до мети.
А Ніколас і так однією ногою в могилі.
Я довів його до цього, не зачепивши й пальцем.
Він нічого не відчує.
Вельми легка смерть.
Краща, ніж утоплення.
Треба було тільки його підштовхнути.
Мені було байдуже на наслідки.
Важливо одне –
Кетрін Рейвенскрофт повинна страждати так, як ми з Ненсі.
Ваші ключі.
- Дякую. Прийшов ваш батько. - Даруйте?
- Ваш батько. Він з Ніколасом. - Мій бат...
Що ви робите? Йому сюди не можна.
Що ви робите?
Геть від мого сина.
Геть від мого сина!
Як ви? Не ворушіться. Спокійно.
- Ваш батько хотів... - Це не мій батько.
- ...провідати сина. - Як ви посміли сюди пройти?
Я дала вам стільки можливостей.
Я до вас приходила.
- Я просто хотів провідати Ніколаса. - Ви не відчинили!
Заберіть її звідси.
- Ви не відповідали на дзвінки. - Поможіть.
- Пройдіть з нами. - Пройдіть з нами.
- Тихо. - Він зробить лихе моєму синові.
Потрібно всіх обдзвонити.
Розповісти, що сталось.
Спершу подзвоню Саші.
Вона повинна дізнатися перша.
Не хочу, щоб їй розповів хтось інший.
ВІТАННЯ З ПІЗИ
Алло, Еммо.
Це Ненсі Бріґсток. Можете дати слухавку Саші?
А коли вона повернеться?
Еммо, я розумію, але це важливо.
Просто вислухайте мене.
У нас страшна новина.
Джонатан умер.
Це...
Джонатан умер. Ось що я кажу.
Він утопився в морі в Італії, рятуючи дитину.
Передайте.
Дякую.
Що вона сказала?
Саша не вдома, але вона їй передасть.
Ще щось?
Співчуває нашій утраті.
І все.
Сказала, що зайнята.
Ми не знаємо, чи Сашина мама розказала дочці
про те, що сталося,
бо більше вони з нами не зв'язувались.
Щось змусило Сашу, дівчину Джонатана,
утекти до батьків додому й покинути Джонатана самого в Італії.
Щось сталося, а тому її мати дзвонила нам з претензіями.
Ніколас залюбки спав сам,
якщо я лишала двері відчиненими,
щоб він міг бачити мене, коли прокидається.
А коли він заплющував очі, то вже ніщо не могло його розбудити.
Пам'ятаю, як радісно почувалася того вечора.
Я усвідомила, що повністю розслабилася,
що врешті все склалося добре.
Я раділа, що ми з сином проводимо час удвох.
Тому я вирішила завершити вечір
келихом вина на терасі.
Будь ласка, гляньте прямо.
Минуло стільки часу, відколи жінка проявляла до мене інтерес.
Мені подобалося, коли вона мене торкалася, турбувалася про моє самопочуття,
- стараючись не завдати болю. - Зіниці на 3 мм.
Дякую.
Голос у неї також був лагідний.
Вона щиро непокоїлася за мене, і я був вдячний за доброту.
Так. Усе.
- Як почуваєтеся? - Мабуть, нормально.
Трошки розгублено.
Уявляю. Такий удар.
Та жінка така сама, як мій чоловік.
Знаю, як це – коли на тебе кидаються.
Усі основні показники в нормі.
- Скажете, якщо знадоблюсь. - Дякую.
Бережіть себе, м-ре Стівен.
Дякую.
Ви вільні.
Усе нормально.
Дискомфорт триватиме ще кілька днів.
Випишу вам таблетки від болю.
Можна мені щось для сну?
- Про всяк випадок. - Авжеж.
До вас прийшли.
Мені так жаль.
Я чув, що сталося. Прибіг одразу.
Я знаю, що зробила дружина, і я обурений.
Мені дуже прикро.
Містере Рейвенскрофт, це не ваша вина.
Мабуть, її шокував мій прихід.
Ви не сказали їй, що мене запросили?
Ми не спілкуємось.
Знаю, це дивно, зважаючи на стан Ніка,
але я...
я не здатен зрозуміти, чому вона так вчинила
і чому мені не розповіла.
Я приїхав сюди на автобусі,
бо щиро хотів побачити Ніколаса.
Я знаю, що Ненсі, моя дружина, дуже б цього хотіла.
Вона мріяла побачити хлопчика,
заради якого наш син пожертвував життям.
То, може, прийдете ще раз?
- Справді? - Звісно.
Ніколас був би радий.
Якщо ви нервуєтеся з цього приводу, то не треба.
Для нього це був би чудовий подарунок.
Ви такий дбайливий. Я б дуже цього хотів.
- Дякую. - Ось таблетки від болю.
Візьміть дві.
Я б не мала цього вам давати, але це поможе заснути,
та прийміть лише одну.
Дуже добре. Дякую.
Ви такі люб'язні. Щиро вам дякую.
Нема за що. Щасливої дороги.
Дякую.
Я вже піду.
- Я дуже стомився й... - Авжеж.
Усе ускладнилося,
і на мить я подумав, що лише випадок зможе відновити справедливість.
Можливо, Ніколас Рейвенскрофт умер би й сам,
без мого втручання.
Медсестра сказала, у нього був інсульт.
Та ще вона сказала, що він може вижити,
але до смерті жити з важкими порушеннями.
Приваблива перспектива, але цього мало.
Я не хотів дати Кетрін Рейвенскрофт можливості
зіграти нову роль відданої матері,
яка жертовно дбає про немічного сина.
Ні, я хотів, щоб вона жила з привидом його втрати.
Лише смерть безповоротна.
Тільки тоді я зможу її вбити.
Я думав, що втратив свій шанс.
А тоді його батько, таке безвольне створіння,
- вручив мені золотий ключик. - Двері відчиняються.
Лишалося тільки ще раз завітати до бідолахи Ніколаса.
Двері зачиняються.
Scusi. Можна замовити келих білого вина в номер?
Certo.
Я усміхнулася, так.
Бо засоромилася, бо не хотіла здаватися нетовариською,
і почувалася некомфортно, бо він знав, що я тут сама.
Я вже відвикла бути сама.
Відвикла, що на мене так дивляться.
Його фотоапарат, його пильна увага.
Вона мене тривожила, але – мушу визнати – захоплювала.
Може, я пофантазую про цю мить пізніше.
Може.
Або ні.
Ви були тут, коли поліція прийшла
повідомити про смерть вашого сина.
Сядьте.
Спершу заварю чаю.
Вам би його полагодити.
ЗОЛПІДЕМ ТАРТРАТ
Чорний?
Байдуже.
У вашій книжці стільки подробиць.
Не я її писав. Її написала Ненсі.
Вона чудова письменниця.
Вона таки дуже точно описала місця.
Ми туди їздили, пам'ятаєте?
Їздили в місце, де це сталось.
Усе ж, дивовижно,
як багато їй вдалося відтворити за кількома знімками.
Так уміють великі письменники.
Вони беруть фрагменти реальності і сплітають їх,
щоб викрити важливу істину.
Сядьте.
Так.
Дивовижно, що ваша дружина зуміла
так переконливо описати стільки подій,
свідком яких вона не була.
Вона була дивовижна.
Так.
Я почну.
Нарешті мій голос почують.
ДИСКЛЕЙМЕР
ЗА РОМАНОМ РЕНЕ НАЙТ
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська