Kohe kui tuppa tagasi jõudsin,
kadus see võõras mu peast.
Olin pojaga nii erilise päeva veetnud.
Mu abikaasat polnud küll seal, aga ma ei igatsenud teda nii väga.
Ja see kerge ärevus, mida pika päeva ees tundsin,
teades, et pean Nicholast tegevuses hoidma, oli nii kergesti mööda läinud,
ja ma veetsin lihtsalt temaga aega.
Pojaga veedetud lihtsaid rõõme täis päev
pakkus mulle kosutavat rahuldust.
Olin õnnelik.
TABLETID
Mõtlen, et see võis olla viimaseid kordi, kui päriselt õnnelik olin.
Õnnelikkus pärast seda on olnud teesklus.
Sest su naine kirjutas väga täpselt
mu hotellitoast ja riietusest,
aga tal polnud aimugi, mida ma tundsin.
Ma olin õnnelik.
- Nancy... - Jää vait, ma räägin.
Sa oled piisavalt öelnud.
Jah, su naisel oli paljudes asjades õigus...
sealhulgas selles, kuidas teie poeg suri.
Emme. Emme. Emme.
Ma ei maganud kogu öö.
Kas me saaksime paadi?
- Kogu mu keha valutas. - Paadi! Paadi! Paadi!
Nicholas ootas meeletult randaminekut.
Paadi! Paadi! Paadi!
- Jaksasin vaevu liigutada... - Paadi! Paadi! Paadi!
...aga me läksime ikkagi randa.
Paat!
Ja teel sinna ma andsin järele ja ostsin paadi.
See oli...
kui elupäästja, mis talle liival tegevust pakuks,
kuni suutsin end kokku võtta, et temaga vette minna,
sest ma olin rampväsinud.
Eelnev õhtu oli mind ära kurnanud.
Ma ei tahtnud magama jääda,
aga jäin.
Lülitusin välja.
Sulgesin lihtsalt silmad ja jäin magama.
Ärkasin selle peale, et tuul oli tõusnud ja liivaterad torkisid mu nahka.
Teadsin kohe, et midagi on valesti.
Meri oli nii tormine. Ja Nicholas oli...
Ta naeratas. Ta oli omaenda mullis.
Nicholas?
- Ja lained... - Nicholas!
...aina kasvasid ning paat hüples.
Ja ta liikus minust aina kaugemale.
Ja kui vesi jõudis mulle vööni, ma lihtsalt... tardusin.
Olin alati merd kartnud, aga...
Olin kindel, et kui temani ujuksin,
upuksime mõlemad ära.
Sageli on need just mehed, kes lapsi päästes ära upuvad.
Mitte emad, hoopis isad.
Ma ei tea, mõned naised vast ikka on ka,
aga ma ei mäleta, et oleks selle kohta lugenud.
Ma pole kindlasti ainus, kellel pole olnud julgust
oma pojale järele minna.
Olen endalt alati küsinud, et kui tegemist oleks olnud põleva majaga,
või kui keegi oleks relvaga sihtinud, kas see oleks midagi muutnud?
Kas ma oleks siis selle julguse leidnud?
Kas ma oleksin läbi leekide jooksnud?
Või Nicki eest kuuli ette hüpanud?
Ma ei tea. Tean vaid, et see meri hoidis mind tagasi.
Ma ei riskinud oma lapse nimel oma eluga ja pean selle teadmisega elama.
Ja siis...
nägin teda.
Ja ta jooksis rannas minu poole
ja kohe kui ta mereni jõudis, sukeldus ta laintesse.
Ei, ei, ei!
Ja mu suust tulid sõnad...
- Ei! Ei! - ...enne kui jõudsin end peatada.
Ma ei tahtnud, et see oleks tema.
Ükskõik kes, aga mitte tema.
Ja ma lihtsalt seisin seal tardunult.
Vaatasin teda ja ta ujus ühe käega,
vedas paati läbi lainete, paistis nii kangelaslik.
Aga meri oli tema vastu.
Ja siis jooksid need kaks meest
vette ja ujusid nendeni.
Ja siis jõudis Nick lõpuks turvaliselt kaldale.
Ja kõik keskendusid Nickyle ja nendele kahele mehele.
Keegi ei vaadanud su poega.
Ta oli kangelane. Kõik eeldasid, et temaga on kõik hästi.
Jah, su naisel oli õigus.
Ma nägin, kuidas teie poeg laintes rabeles...
ja ma ei teinud mitte midagi.
Ta karjed lendasid tuulde
ja ma ei teinud tema aitamiseks midagi.
Nad tõmbasid ta paati ja sõudsid tagasi kaldale,
siis hakkasid kõik kiiresti tegutsema.
Ja Nicholas ütles vaid, et tal on külm.
Ta ei paistnud isegi mõistvat, et oleks võinud ära uppuda.
Ta ei maininud kordagi, et ta kardab.
Aga mina kartsin.
Kardan ikka veel.
Tal hakkas vaid külm, tahtis kaldale tagasi,
ja üks võõras päästis ta ära.
Nii lihtne oligi.
Ja ta ei maininud juhtunut enam kunagi.
Randa, seda paati, su poega, mitte kunagi.
Mind ei huvita, kas Nicholasel oli külm. Mu poeg oli surnud.
Jah. Jah, ta oli surnud.
Ta uppus ära.
Sa nägid seda! Sa ei teinud midagi!
- Seisid seal... - Ma pole lõpetanud!
Istu maha!
Tahan, et sa mõistaksid, mis eelmisel õhtul juhtus.
Su abikaasa sai selleks raamatuks ainest paarist fotost,
aga fotod ei peegelda reaalsust.
Ütlesid ise, et need on killukesed reaalsusest.
Tol õhtul enne su poja surma
naasin oma hotellituppa ja valmistusin duši alla minema.
Et siis raamatu saatel unne suikuda.
Nagu enne ütlesin, olin õnnelik.
Ei.
Olin enamat, kui õnnelik.
Olin eluga rahul.
Jätsin vist võtme ukse ette, kui selle avasin,
et ma oma veini ümber ei ajaks.
Enne kui teda nägin, tundsin ta lõhna.
Ta tualettvesi oli...
Ole vait. Ole vait.
Ja ma tundsin ta higi maitset.
Tunnen seda siiani.
Ma ei tea, mis maitsega see oli. Ilmselt erutuse.
Ja mind üllatas, kui teda rääkimas kuulsin,
sest tol päeval,
kui märkasin, et ta mind vaatab,
ta naeratas mulle, ja kujutasin siis seda teisiti ette.
Arvasin, et ta räägib leebelt.
Aga ei rääkinud.
Ta oli viha täis.
- Aga need pildid... - Jah.
Jah, ma jõuan piltideni.
Laku.
Ma ei ole varem peksa saanud, nii et olin jahmunud.
Hambad krudisesid. Kõrvus kumises.
- Ma lihtsalt... - Palun.
- ...ei suutnud toimuvat uskuda. - Kui seda uuesti proovid või karjud,
lõigun sinu ja su kuradi poja tükkideks.
Märgistan teie näod igaveseks. Said aru?
Kas sa kuuletud?
...ja võta oma kuradi kleit seljast.
Emme. Emme.
Palun, palun, palun.
- Pane ta tagasi magama. - Palun ära tee talle viga.
- Pane ta tagasi magama, raisk. - Pole midagi. Kullake...
- Kullake, jää tagasi magama. Olen siin. - Aga sa lubasid
- ukse lahti jätta, emme. - Palun.
Pane tal suu kinni, raisk.
Mis hais see on?
Nonii.
Jää magama.
Kui Nick oleks ärganud...
ma ei tea, mida su poeg teinud oleks.
Nii et tundsin kergendust, kui toast lahkusin ja ta mu kannul oli.
Ja siis ta...
ta võttis kaamera kätte ja ma mõtlesin:
„Ta üritab mind šantažeerida.“
Ja...
siis mõtlesin, et ma veenan teda.
Muretsesin Nicki pärast.
Aga ma ei teadnud, mida teha. Mida ma tegema pidin? Poseerima?
Ja ma tundsin õudu, sest ta valis selle pesu,
mille mu abikaasa mulle selleks reisiks kinkinud oli.
Ruttu!
Kiiremini.
Pööra ümber.
Pühi pisarad ära ja naerata. Said aru?
Nüüd naerata.
Jah, palju parem. Istu.
Lõpeta, lõpeta, lõpeta, lõpeta.
Lase käia. Lase käia.
...rinnahoidja. Ruttu. Võta ära.
Sulgesin silmad.
Tundsin end kui mingi räpane kössivajunud ese.
Ja kuulsin kaamera klõpsatust ja suumi vihinat,
kui ta aina lähemale liikus.
Ja...
tegin täpselt nii, nagu ta palus.
Hammustasin ülahuult. Ägasin. Oigasin. Ahhetasin.
Lootuses, et ta rahuldub sellega ja lahkub.
Siis kuulsin teda ohkamas ja oigamas...
ja ma ootasin. Kartsin liigutada.
Arvasin, et see oli kõik, mida ta tahtis.
- Ja ütlesin: „Palun mine nüüd.“ - Palun mine nüüd.
Aga see oli viga.
Poleks pidanud seda ütlema.
Oleksin pidanud teesklema, et ma tahtsin sama asja.
Ei! Ei, ära tee!
Ja siis taipasin, et see pole läbi...
ja ma olin hirmul.
- Tal oli nuga. - Naerata nüüd, raisk.
Ja kõige selle ajal mõtlesin lihtsalt,
et kuidas ta uksest välja saaksin.
Kuidas ta Nickist eemale saaksin?
Ja ma mõtlesin... lootsin, et ta tunneb mingi hetk meile kaasa.
Siis aga kuulsin seda heli.
See kõlas kui haavatud loom.
Ja ma taipasin...
et see olin mina.
Ja kogu mu keha valutas. Kõikjalt.
Siis ta pööras mind ümber ja ta...
suudles mind ja ma...
tundsin ta hammaste ja sülje maitset,
ja ta tualettvesi oli lihtsalt jälk.
Tundsin...
See ajas mul südame pahaks.
Tundsin sama tualettvee lõhna sinu peal haiglas.
Ja siis ta...
vajutas põlvega mulle peale ja... vajutas selle kõvasti mu reide
ja surus end uuesti minu sisse.
Ja ma...
Ta vajus minu peale kokku ja ma lihtsalt...
Ta oli mõnda aega seal ja olin lõksus. Ma ei saanud liikuda.
Ja ma mõtlesin: „Palun, jumal, tee nii, et see oleks läbi.“
Aga siis hakkas ta uuesti pihta.
Jah.
Kas ma hakkasin vastu?
Ei.
Kas ma karjusin? Ei, ma ei saanud.
Aga sa pead teadma...
et su poeg vägistas mind aina uuesti ja uuesti
kolm ja pool tundi järjest.
Su poeg jõhkrutses minuga kolm ja pool tundi järjest.
Ja siis ta lõpetas. Ta oli küllalt saanud.
Keera ümber.
Naerata.
Ja siis ta ütles mulle:
- „Aitäh. Oli tore.“ - Aitäh. Oli tore.
Ja kui ta seda ütles,
tahtsin, et ta sureks.
Jah, tol õhtul
oleksin andnud kõik, et näha teda suremas.
Nii et kui ta uppus...
jalutasin minema.
See on tõsi.
Ja ma ei saa teeselda, et mul selle pärast kahju on.
Ma ei usu sind. Sa valetad.
- Mida sa täpsemalt ei usu? - Mitte midagi. Sa...
Oleksid sellest Nancyle rääkinud, kui see oleks tõsi olnud.
Mida? Oleksin su surevale naisele öelnud,
et ta kadunud poeg vägistas mind?
Mis selle mõte oleks olnud?
Räägin sulle ainult selle pärast, et sa selle lõpetaksid.
Tahan, et jätaksid minu ja mu poja rahule.
Sul ei ole tõendeid!
Mida? Võin asitõendid hankida.
Tahad? Jah?
Hästi. Kui ta ära läks,
tegin ühe näokreem purgi tühjaks ja surusin selle enda vastu
ja pressisin tema jälgi plöga enda seest välja,
keerasin kaane peale.
Siis tegin oma vigastustest pilte...
reitel olevatest sinikatest ja hammustusjälgedest kaelal,
kui neid peaks hiljem asitõendite jaoks vaja olema, sest...
Ma ei teadnud veel, mida ma teha tahan.
Mul polnud jõudu politseisse minna
ja ma ei tahtnud, et Nicky peaks seda läbi elama.
Nii et mõtlesin,
et võtan ennast kokku ja teen seda hiljem.
Homme. Järgmisel päeval.
Aga siis ta suri ära.
Saad aru? Ta suri ära.
Ja ma mõtlesin...
„Jumal tänatud, et ta on surnud.“
Ma ei pea kellelegi oma süütust tunnistama.
Ma ei pea sellest rääkima, kui ma ei taha.
Ma ei pea seda uuesti läbi elama.
Ma ei pea kohtus seisma ja taluma valetajaks sõimamist.
Kuulma arvamusi, et meelitasin mehe oma tuppa.
Justkui oleksin teda tundnud ja ta ostis mulle baaris joogi
ja ma flirtisin temaga, nagu su jälgis raamatus kirjas.
Nii et viskasin kreemipurgi minema.
Ja kui puhkusepildid ilmutasin,
kustutasin kõik tõendid oma vigastustest
ja hoidsin alles vaid toredad pildid
Nicholasest ja Robertist ja endast.
Ja siis, kui sa pead teadma...
kui Londonisse naasin...
Sain teada, et olen rase.
See võis olla ka Roberti laps...
ja tahtsime väga teist last...
aga kuna ma ei teadnud, kas tema isa on mees, kes mind vägistas,
tegin aborti.
Mida sa mu tee sisse panid?
Mida sa mu tee sisse panid, sa segane värdjas?
Ära hakka vastu.
Sa jääd magama, aga kõik saab korda.
Ma lähen nüüd tagasi haiglasse.
Ei.
Teen sellele lõpu.
Tere! Jah, kas saaksin palun takso?
87 Harrington Road.
Persse.
Nicholas. Tere, ma olen dr Keith. Kas sa teeksid palun silmad lahti?
Hästi tehtud, Nicholas. Pigista palun mu kätt.
Pigista, pigista, pigista. Tubli.
Nicholas, sul on toru suus.
Üritame seda liigutada, eks? Sobib?
Las ma vaatan. Näita pöialt. Aitäh.
Õde. Eemaldame toru.
Lülitasin ventilaatori välja.
Nicholas, ma loen ühest kolmeni
ja siis tahan, et sa köhiksid, eks?
Üks, kaks, kolm. Köhi nüüd. Köhi.
Hästi tehtud, Nicholas. Hästi tehtud.
- Hinga nüüd, Nicholas. Hinga. - Lõdvestu.
Väga tubli.
Annan sulle nina kaudu hapnikku.
Kõik korras, Nicholas?
Kus ma olen?
Mis minuga juhtus?
Nicholas, sa oled haiglas.
Oled kindlates kätes.
Selgitame sulle hiljem, mis sinuga juhtus.
Tere hommikust, ilus poiss.
KUHU? EAST ACTONI HAIGLA
VALI BOLT
BRONEERIMINE ÕNNESTUS
KOHV
Nägid? Ta sõitis mulle ette, nagu mind poleks olemas.
Inimesed ei oska juhtida.
JÕUAB 1 MIN PÄRAST
Tere, härra. Tulge palun minuga. Aitäh.
Emma, too mulle palun dr Junta kardioloogiamärkmed.
- Aitäh. - Olgu.
Kas ta on kombes?
Ta ärkas üles ja on võrdlemisi teadvusel, nii et see on hea uudis.
Kas ta räägib?
Jah, ta on veidi uimane.
Kuid me ravime endiselt tema endokardiiti,
mis võib korduda, kui ta narkootikumide süstimist jätkab.
Saan aru. Saan aru, aga kas ta võib täielikult taastuda?
- Soovite kohvi, doktor? - Ta on ärkvel ja teadvusel...
Suur tänu, Emma.
...mis on hea uudis.
Homme teeme uued vereanalüüsid, aga praegu peab ta puhkama.
Kas ma saaksin temaga palun rääkida?
Võite tema juurde minna, aga ärge väsitage teda.
Pean minema. Piipar.
- Selge. Aitäh, doktor. - Võtke heaks. Aitäh.
Aitäh, Emma. Anna kardioloogiale teada, et ma olen teel. Aitäh.
LOOBU
Jätke sõnum pärast piiksu.
Sõnumi uuesti salvestamiseks vajutage trellid.
Robert. Asi on tõsine.
Stephen Brigstocke on teel haiglasse.
Ära lase teda Nicholase juurde.
Olgu? Mitte mingil juhul. Palun, Robert.
See on väga tähtis.
Ta on ohtlik.
Mis on?
Olin nii hirmul, Nick.
Mul on nii hea meel, et sa tagasi oled.
Me saame sellest üle.
Eks?
Pole midagi, Nick.
Kõik omal ajal.
Peaksite puhkama.
- Mul pole viga. - Tema peab puhkama.
Temaga saab kõik korda.
Minge hingake värsket õhku.
Tulen kohe tagasi, semu.
Olgu, semu.
STEPHEN BRIGSTOCKE ON TEEL SINNA.
ÄRA LASE TEDA MITTE MINGIL JUHUL NICHOLASE LÄHEDALE.
- Olen väljas, kui midagi on. - Hästi.
STEPHEN BRIGSTOCKE ON TEEL SINNA.
ÄRA LASE TEDA MITTE MINGIL JUHUL NICHOLASE LÄHEDALE.
VÄLTIMATU ABI
ERAKORRALISE MEDITSIINI OSAKOND (EMO)
Vabandust, kas kiiremini ei saaks?
- Igal pool on kaamerad. - Jah, aga ma kiirustan haiglasse.
Vabandust, ma ei saa rohkem veapunkte teenida.
Mul on vaja pere toita.
Jah. Jah. Jah. Jah.
Uksed sulguvad.
- Kui kaua see võtab? - Olete peaaegu kohal.
Hei! Kuhu sa lähed? Pane uks kinni!
Uksed avanevad.
ÕDEDE LAUD
Ja te olete tagasi.
Kas härra Ravenscroft on veel siin?
Ta läks tegelikult just välja.
Aitäh.
Vabandust, külastusaeg on 8st 20ni.
Robert palus mul natukene Nicholasega istuda.
Ainult ühe minutikese.
Hästi, üks minut. Aga küsige kõigepealt intensiivraviõdedelt üle, eks?
Jah. Muidugi. Aitäh.
Te ei tohiks siin olla.
Peaksite puhkama, kullake.
Ma ei saanud und. Olin Nicholase pärast nii mures.
Ma ei kannataks seda välja, kui...
Nicholas ärkas üles.
Väga hea uudis.
On tõesti.
Jääge vaid hetkeks, eks?
Ta peab puhkama.
Muidugi.
Jah. Aitäh.
Te olete hea naine.
Ema?
Ema.
Ma tahan minna.
Ema. Palun.
Ma tahan minna.
Ma tahan minna, palun.
Härra, kas kõik on korras?
Ma võtan ta.
Hr Brigstocke, kas kõik on korras?
- Robert siin. - Palun vabandust.
- Mis...
Mille pärast?
Ma eksisin.
- Milles? - Eksisin kõiges.
Vabandust, siin ei tohi joosta.
Ei.
Mida sa mu pojale tegid?
Palun vabandust.
Cath! Cath!
Cath, anna mulle andeks! Cath, anna mulle andeks!
- Mu poeg! Mu poeg! - Anna andeks. Cath, vaata mind.
- Mu imeilus poeg. - Ma oleksin pidanud sind kuulama, Cath.
Anna mulle andeks.
- Nicky! Nicky! Nicky! - See on minu süü. Ei. Nicky on kombes.
- Nicky! - Ta on kombes. Anna andeks, Catherine.
Ei, ei. Nick... Cath, kuula mind. Nick on kombes. Ta ärkas üles.
Ta ei ole ohus. Kõik on hästi.
Ta ei ole ohus, ära muretse.
Mida? Ta on ärkvel?
Ta on ärkvel!
- Nicky. - Vabandage.
Issand jumal. Anna mulle andeks.
Kõik on hästi. Palun, kõik on hästi.
Oota, miks sa varem ei öelnud?
Miks sa midagi varem ei maininud?
Ma polnud teie abikaasaga kohtunud.
Sain alles täna tõe teada.
Aga teadsid ju kindlasti, milline su poeg on.
Keegi ei taha uskuda, et nende poeg on sellisteks asjadeks võimeline.
Aga sa saatsid mu pereliikmetele selle raamatu.
Andsid mulle need fotod ja ma tundsin sulle kaasa.
- Olin su kuradi pojale tänulik. - Uksed avanevad.
Kuidas sa ei teadnud?
Miks sa selles ei kahelnud?
Ei, härra Ravenscroft, miks teie ei kahelnud?
Uksed sulguvad.
„VÕHIVÕÕRAS“ E. J. PRESTON
„VÕHIVÕÕRAS“ 18. SEPTEMBER 2011
Olid alati teadnud, et Nancy esitles Jonathani
kellegina, kes ta ei olnud.
Ja sa lõid temaga mesti,
eirates kõiki vihjeid, mis oleksid pidanud kahtlusi äratama.
Olid sama moodi ennast petnud nagu tema.
Saad enda kaitseks öelda vaid, et tegid seda armastusest,
aga see pole suurem asi kaitse.
Sa olid nõrk.
Külvasid kõikjale vaid valu.
Tead, et ei leia kunagi andestust.
Raisatud elu ei heasta miski.
Mitte miski ei tee sind puhtaks.
Mitte miski ei vabasta sind süüst.
Sind ei oota mitte midagi.
Vaid tühjus.
Palun väga vabandust.
Ma ei kujuta isegi ette, millist õudu sa võisid siis tunda.
Ja praegu.
Ma olin nii loll.
Ma ei andesta endale eales, Cath.
Ma ei teadnud.
Miks sa...
Miks sa ei rääkinud?
Ma...
Ma vist...
Ma ei tahtnud, et see oleks osa meie elust.
Ei, tahtsin sind ja Nicki selle eest kaitsta.
Ja selle eest, kui vihane ma olin...
Ma vist...
Ma ei tahtnud, et sinu arvamus minust muutuks, mõistad?
Ma ei tahtnud, et sa peaksid sellele mõtlema,
iga kord, kui mind vaatad.
Sest ma ei tahtnud iseennastki vaadata.
Mul oli lihtsalt nii... nii piinlik.
Kui see raamat...
ja need fotod meie ellu tulid,
miks sa siis ei rääkinud, Cath?
Ma üritasin, Robert.
Kui sa pole...
kunagi millestki sellisest rääkinud, ma...
Ma ei teadnud, millest alustada.
Mul oli vaja abi, et kõik pulkadeks lahti võtta.
Sellest aru saada. Ma ei suutnud seda üksi.
Ja sa olid lihtsalt nii vihane ja reedetud
ja tülgastunud.
Tundsid kõike seda, mida ma kartsingi, ja...
Sa ei kuulanud mind. Ma ei suutnud mõelda.
Ma lihtsalt...
Sinuga rääkides tundsin end taas süüdi.
Nii et...
- Mul on nii kahju. - Jah.
Palun mõista, et mind peteti, Cath.
Ei, ma mõistan täielikult.
Ma mõistan, et need pildid võisid segadust tekitada.
Palun.
Cath, palun anna mulle andeks.
Tean, et peaksin sulle andeks andma.
Aga tõsiasi on see, et ma ei saa.
Sest sa tulid selle mõttega palju kergemini toime, et mind väärkoheldi,
kui et keegi oli mulle mõnu pakkunud.
Sa paistad isegi tundvat kergendust, et mind vägistati.
Ja ma lihtsalt... Anna andeks...
Ma ei tea, kuidas seda andestada.
Catherine ja Robert lahutasid.
Catherine teab, et ta tulevik on ebakindel,
aga tal pole selle vastu midagi.
Ta ei kiirusta praegu otsuseid vastu võtma.
Vaid soovib keskenduda Nicholasele ja olevikule.
Catherine on sügavalt tänulik pojale võimaluse eest
täielikult tema armastust vastu võtta.
Ma ei mäleta.
Ma tean.
Palun vabandust, Nick.
Ma ei mäleta midagi.
Palun väga vabandust.
Mina palun vabandust.
Oi ei.
Palun vabandust.
Ma armastan sind.
Jah.
Ma tean. Ma armastan sind ka.
STEVE GOLINI JA LYNN FAINCHTEINI MÄLESTUSEKS
RENÉE KNIGHTI ROMAANI AINETEL
Tõlkinud Vivika Aleksejev