- 7 -
ברגע שחזרתי לחדרי,
שכחתי מייד מהזר.
היה לי יום נפלא כל כך עם בני.
אומנם בעלי לא היה שם, אבל לא ממש התגעגעתי אליו.
והחשש מפני היום הארוך שציפה לי
ומפני הצורך להעסיק את ניקולס, עבר בקלות רבה,
ועברתי למצב שבו... פשוט הייתי איתו.
והרגשתי מועשרת ומסופקת
מיום של הנאות פשוטות עם בני.
הייתי מאושרת.
- טבליות -
אני תוהה אם זו הייתה הפעם האחרונה שבה הייתי באמת מאושרת.
כל רגעי האושר שהרגשתי לאחר מכן היו העמדות פנים.
אשתך כתבה בדיוק רב על...
חדר המלון שלי ועל הבגדים שלבשתי,
אבל היא לא הייתה מסוגלת לדמיין איך הרגשתי.
הייתי מאושרת.
- ננסי... - שתוק, אני מדברת.
שמעתי אותך מספיק.
כן, אשתך צדקה בקשר להמון דברים...
כולל מות בנך.
אימא. אימא. אימא.
לא ישנתי באותו הלילה.
אפשר לקחת סירה?
- כל הגוף שלי כאב. - סירה! סירה! סירה!
ניקולס רצה נואשות ללכת לחוף הים.
סירה! סירה! סירה!
- אני בקושי הייתי מסוגלת לזוז... - סירה! סירה! סירה!
אבל בכל זאת הלכנו לחוף הים.
סירה!
ובדרך, אני... נכנעתי, וקניתי לו סירה.
היא...
היא הצילה אותי, או כך חשבתי באותו הרגע, היא תעסיק אותו בחול
עד שיהיה לי כוח להיכנס איתו למים
כי הייתי מותשת.
הייתי מרוקנת מהלילה.
לא התכוונתי להירדם,
אבל נרדמתי.
כביתי.
עצמתי עיניים ונרדמתי.
התעוררתי רק מפני שהרוח התחזקה והחול חדר את העור שלי.
ומייד ידעתי שמשהו אינו כשורה.
והים היה סוער כל כך. וניקולס פשוט...
הוא חייך. הוא היה שקוע בעולמו.
ניקולס?
- והגלים... - ניקולס!
גבהו וגבהו והסירה היטלטלה.
והוא נסחף עמוק יותר ויותר.
וכשהמים הגיעו למותניים שלי, אני פשוט קפאתי.
תמיד פחדתי מהים, אבל...
הייתי בטוחה שאם איכנס לעומק... שאם אשחה אליו,
שנינו נטבע.
גברים טובעים כשהם מצילים ילדים.
לא אימהות, אלא אבות.
אני בטוחה שגם אימהות,
אבל אני לא זוכרת שקראתי על אימהות שטבעו.
מן הסתם אני לא היחידה שפחדה
לשחות כדי להציל את הבן שלה.
אני לא מפסיקה לשאול את עצמי אילו היה מדובר בבניין שעולה באש
או אילו אקדח היה מכוון אלינו, האם הייתי פועלת אחרת?
האם הייתי אוזרת אומץ?
האם הייתי רצה דרך האש?
האם הייתי חוטפת כדור למען ניק?
אני לא יודעת. אני רק יודעת שהים הכניע אותי.
לא סיכנתי את חיי כדי להציל את בני, וזה דבר שאצטרך לחיות איתו.
ואז...
ראיתי אותו.
והוא רץ על החוף לכיווני
וברגע שהוא הגיע לים, הוא פשוט צלל לתוך הגלים.
לא, לא, לא!
והמילים פשוט יצאו מפי...
- לא! לא! - בלי שליטה.
לא רציתי שזה יהיה הוא. לא הוא.
רק לא הוא.
ופשוט עמדתי שם, קפאתי.
ופשוט הסתכלתי עליו שוחה ביד אחת,
מושך את הסירה מעל הגלים בגבורה.
אבל הים היה נגדו.
ואז שני גברים
רצו למים, והם שחו לכיוונם.
ואז, סוף סוף, ניק חזר לחוף מבטחים.
וכולם היה מרוכזים בניקי ובשני הגברים.
אף אחד לא הסתכל על הילד שלך.
הוא היה גיבור. הם הניחו שהוא בסדר.
כן, אשתך צדקה.
באמת ראיתי את הבן שלך נאבק בגלים...
ולא עשיתי כלום.
הצרחות שלו נבלעו ברוח,
ולא עשיתי דבר כדי לעזור לו.
- סירת חילוץ בחירום -
הם הכניסו אותו לסירה וחתרו עד החוף,
וכולם התגייסו לעזרה.
והדבר היחיד שניקולס אמר היה שהוא קופא מקור.
נראה שהוא לא היה מודע לכך שהוא היה עלול לטבוע.
הוא מעולם לא אמר שהוא פחד.
אבל אני פחדתי.
אני עדיין מפחדת.
מבחינתו רק היה לו קר, הוא רצה לחזור לחוף
וזר הגיע וחילץ אותו.
פשוט כמו שזה נשמע.
והוא מעולם לא הזכיר שוב את המקרה.
לא את חוף הים, לא את הסירה, לא את הבן שלך. אף פעם.
לא אכפת לי שלניקולס היה קר. הבן שלי מת.
כן. כן, הוא מת.
הוא טבע.
את ראית אותו. לא עשית כלום.
- עמדת שם... - לא סיימתי!
שב!
אני רוצה שתבין מה קרה בערב הקודם.
אשתך כתבה את הספר כשהיא מתבססת על כמה תמונות,
אבל תמונות הן לא המציאות.
אתה אמרת בעצמך, הן פיסות מציאות.
בערב לפני שהבן שלך מת,
אני חזרתי לחדר המלון שלי, והייתי מוכנה למקלחת.
להירדם בזמן שאני קוראת ספר.
וכמו שאמרתי קודם, הייתי מאושרת.
לא.
לא הייתי רק מאושרת.
הייתי בעננים.
כנראה השארתי את המפתח בדלת כשפתחתי אותה,
בניסיון לא לשפוך את היין שלי.
הרחתי אותו לפני שראיתי אותו.
האפטרשייב שלו היה...
תהיי בשקט. תהיי בשקט.
והרגשתי את... טעם הזיעה שלו.
אני עדיין מרגישה את טעם הזיעה שלו.
אני לא יודעת מה היה הטעם שלה. ריגוש כנראה.
והתפלאתי כששמעתי אותו מדבר
כי מוקדם יותר באותו יום...
כשהייתי מודעת לכך שהוא מסתכל עליי,
כשהוא חייך אליי, דמיינתי אותו שונה.
חשבתי שהוא יישמע עדין.
אבל הוא לא היה עדין.
הוא נשמע מלא שנאה.
- אבל התמונות... - כן.
כן, אני מגיעה לתמונות.
תלקקי.
מעולם לא היכו אותי, והייתי המומה.
השיניים שלי חרקו. היה לי טנטון באוזניים.
- אני... - בבקשה.
- לא יכולתי להאמין למה שקורה. - אם תעשי את זה שוב או שתצרחי,
אני אחתוך אותך ואת הבן שלך.
אני אצלק את הפנים שלכם. הבנת?
את מתכוונת לעשות מה שאגיד לך?
...ותפשטי את השמלה שלך.
אימא. אימא.
בבקשה, בבקשה, בבקשה.
- תשכיבי אותו לישון. - בבקשה. אל תפגע בו.
- תשכיבי אותו לישון. - זה בסדר. יקירי...
- יקירי, תחזור לישון. אני פה. - אבל הבטחת
- להשאיר את הדלת פתוחה, אימא. - בבקשה.
תשתיקי אותו.
מה הריח הזה?
הנה, קח.
לך לישון.
אילו ניק היה מתעורר...
אני לא יודעת מה הבן שלך היה עושה.
לכן הוקל לי כשיצאתי מהחדר, והרגשתי שהוא הולך אחריי.
ואז הוא...
הוא לקח את המצלמה ואני חשבתי,
״הוא מנסה לסחוט אותי.״
ו...
חשבתי, ״אני אגרום לו לחבב אותי.״
לא רציתי שהוא יפגע בניק.
אבל לא ידעתי מה לעשות. מה הייתי אמורה לעשות? לדגמן?
והייתי מזועזעת כי הוא בחר בתחתונים
שבעלי קנה לי לכבוד החופשה.
מהר.
מהר יותר.
תסתובבי.
תנגבי אותן מהפנים ותחייכי. הבנת?
עכשיו תחייכי.
כן, טוב יותר בהרבה. שבי.
תפסיקי, תפסיקי.
קדימה. קדימה.
...חזייה. מהר. תפשטי אותה.
עצמתי עיניים.
הרגשתי מטונפת וכמושה.
ויכולתי לשמוע את נקישות המצלמה ואת זמזום העדשה
שהתמקדה בי יותר ויותר.
ו...
עשיתי בדיוק מה שהוא ביקש.
נשכתי את השפה העליונה שלי. גנחתי. נאנחתי. השתנקתי.
ניסיתי לרצות אותו בתקווה שהוא יעזוב.
ואז שמעתי אותו נאנח וגונח...
וחיכיתי. פחדתי לזוז.
וחשבתי שהוא היה מסופק.
- אמרתי, ״בבקשה תלך עכשיו.״ - בבקשה תלך עכשיו.
אבל עשיתי טעות.
לא הייתי צריכה לבקש ממנו ללכת.
הייתי צריכה להעמיד פנים שרצונו היה רצוני.
לא! לא, תפסיק!
ואז הבנתי שזה לא הסתיים...
והייתי מבוהלת.
- היה לו סכין. - כדאי מאוד שתחייכי.
וכל הזמן לא הפסקתי לחשוב
איך לגרום לו ללכת?
איך ארחיק אותו מניק?
וחשבתי... קיוויתי שהוא ירחם עלינו.
ואז שמעתי צליל.
צליל שנשמע כמו חיה פצועה.
והבנתי...
שזו הייתי אני.
וכאב לי בכל הגוף. בכל מקום.
ואז הוא הפך אותי והוא...
הוא נישק אותי ואני...
הרגשתי את השיניים שלו ואת הרוק שלו
והאפטרשייב שלו היה פשוט... מגעיל.
יכולתי...
הוא גרם לי בחילה.
זה היה אותו אפטרשייב שהרחתי עליך בבית החולים.
ואז הוא...
לחץ עם הברך שלו, והוא... לחץ אותה חזק מאוד על הירך שלי,
וכפה את עצמו עליי שוב.
ואני...
הוא התמוטט מעליי, ואני פשוט...
הוא פשוט נשאר שם ואני הייתי לכודה. לא יכולתי לזוז.
וחשבתי, ״בבקשה, אלוהים, תעשה שזה ייגמר.״
אבל הוא התחיל שוב.
כן.
האם נאבקתי?
לא.
האם צרחתי? לא, לא יכולתי.
חשוב שתדע ש...
הבן שלך אנס אותי שוב ושוב,
שלוש וחצי שעות.
הבן שלך התעלל בי שלוש וחצי שעות.
ואז הוא הפסיק. הספיק לו.
תסתובבי.
תחייכי.
ואז הוא אמר לי,
- ״תודה. היה נחמד.״ - תודה. היה נחמד.
וכשהוא אמר את זה,
רציתי שהוא ימות.
כן, באותו ערב,
הייתי נותנת הכול כדי לראות אותו מת.
אז כשהוא טבע...
הסתלקתי.
זו האמת.
ואני לא יכולה להעמיד פנים שאני מתחרטת.
אני לא מאמין לך. את משקרת.
- למה בדיוק אתה לא מאמין? - לשום דבר. את... את...
היית מספרת לננסי כשפגשת אותה אילו זה היה נכון.
מה? הייתי מספרת לאשתך הגוססת...
שנאנסתי על ידי הבן שלה שמת?
מה היה הטעם?
הסיבה היחידה שאני מספרת לך היא כי אני רוצה שתפסיק.
אני רוצה שתעזוב אותי ואת הבן שלי.
אין לך הוכחה!
מה? אני יכולה לתת לך ראיות פורנזיות.
זה מה שאתה רוצה? זה מה שאתה צריך?
אחרי שהוא הלך,
רוקנתי צנצנת קרם פנים והצמדתי אותה לגוף שלי
ורוקנתי את הזרע הדוחה שלו מהגוף שלי,
וסגרתי במכסה,
ואז צילמתי את הפציעות שלי...
את החבורות על הירכיים שלי ואת הנשיכות על הצוואר שלי,
למקרה שאזדקק להן כראיות מאוחר יותר כי...
עדיין לא ידעתי מה אני רוצה לעשות.
לא היו לי כוחות לגשת למשטרה,
ולא רציתי שניקי ידע.
אז חשבתי
שאתעשת ואגש למשטרה מאוחר יותר, הבנת?
מחר. למחרת.
אבל אז הוא מת.
אתה מבין? הוא מת.
וחשבתי...
״תודה לאל שהוא מת.״
אני לא צריכה להוכיח את חפותי בפני אף אחד.
אני לא חייבת לדבר על זה אם אני לא רוצה.
אני לא חייבת לחוות הכול מחדש אם אני לא רוצה.
ואני לא צריכה לעמוד בבית המשפט ושיכנו אותי שקרנית.
יגידו שאני... פיתיתי גבר לחדר שלי.
שהכרתי אותו, ושהוא קנה לי משקה בבר
ושפלרטטתי איתו כמו שכתוב בספר הדוחה שלך.
אז זרקתי את הצנצנת.
וכשפיתחתי את תמונות החופשה שלי,
מחקתי את כל... הראיות לפציעות שלי,
ושמרתי רק את התמונות היפות של...
ניקולס, של רוברט ושלי.
ואז, אם אתה מוכרח לדעת...
כשחזרתי ללונדון, גיליתי...
הבנתי שאני בהיריון.
ייתכן שמרוברט, ו...
רצינו כל כך ילד נוסף...
אבל מכיוון שלא ידעתי אם האב היה הגבר שאנס אותי,
עשיתי הפלה.
מה הכנסת לתה שלי?
מה הכנסת לתה שלי, חתיכת משוגע?
אל תיאבקי.
את תירדמי, אבל את תהיי בסדר.
אני חוזר לבית החולים עכשיו.
לא.
אני אשים קץ לכל זה.
הלו. כן. אפשר לשלוח לי מונית בבקשה?
רחוב הרינגטון 87.
לעזאזל.
ניקולס. היי, אני ד״ר קית׳. אתה יכול לפקוח את העיניים, בבקשה?
כל הכבוד, ניקולס. אתה יכול ללחוץ את האצבע שלי, בבקשה?
אתה יכול ללחוץ? כל הכבוד.
ניקולס, יש לך צינור בפה.
ננסה להוציא אותו, טוב? זה בסדר?
תראה לי. תעשה סימן באגודל. תודה.
אחות. אפשר בבקשה להוציא את הטובוס?
כיביתי את מכונת ההנשמה.
ניקולס, אני אספור מאחת עד שלוש
ואז אני רוצה שתשתעל, טוב?
אחת, שתיים, שלוש. תשתעל.
כל הכבוד, ניקולס. כל הכבוד.
- תנשום, ניקולס. תנשום. - תירגע.
כל הכבוד לך.
אני אתן לך חמצן דרך האף.
אתה בסדר, ניקולס?
איפה אני?
מה קרה לי?
ניקולס, אתה בבית החולים.
אתה בידיים טובות.
נסביר לך מה קרה מאוחר יותר, טוב?
בוקר טוב, חתיך.
- בולט -
- לאן? בית החולים איסט אקטון -
- בחר בבולט -
- הזמנה אושרה -
- קפה -
ראית? הוא חתך אותי כאילו שאני לא קיים.
אנשים לא יודעים לנהוג.
- מגיע בעוד דקה -
שלום, אדוני. אתה יכול לבוא איתי, בבקשה? תודה.
אמה, את יכולה להביא לי את ההערות הקרדיולוגיות של ד״ר ג׳ונטה, בבקשה?
- תודה. - טוב.
הוא בסדר?
הוא התעורר. הוא די מודע לסביבה. אלה חדשות טובות.
הוא מדבר?
כן. הוא קיבל תרופת הרגעה.
אבל אנחנו עדיין מטפלים בדלקת פנים הלב שלו,
שעשויה להופיע שוב אם הוא ימשיך להזריק סמים.
הבנתי. אבל הוא יכול להתאושש באופן מלא?
- רוצה קפה, ד״ר? - הוא ער ומודע לסביבתו...
תודה רבה, אמה.
ואלה חדשות טובות.
מחר נערוך לו שוב בדיקות דם, אבל הוא צריך לנוח כרגע.
אני יכול לדבר איתו, בבקשה?
אתה יכול לבקר אותו, אבל בבקשה אל תעייף אותו.
אני חייבת ללכת עכשיו. הביפר שלי מצפצף,
- הבנתי. תודה, ד״ר. - בבקשה. תודה לך.
תודה, אמה. את יכולה להודיע למחלקה הקרדיולוגית
שאני בדרך, בבקשה? תודה.
- קתרין -
- סרב -
אנא השאר הודעה לאחר הצפצוף.
כדי להקליט הודעה, הקש סולמית.
רוברט. זה דחוף.
סטיבן בריגסטוק בדרך לבית החולים.
אל תיתן לו להתקרב לניקולס.
טוב? בשום אופן. בבקשה, רוברט.
זה חשוב מאוד.
הוא מסוכן.
מה?
פחדתי כל כך, ניק.
אתה לא יודע כמה אני שמח שהתעוררת.
אנחנו נעבור את זה.
טוב?
זה בסדר, ניק.
בקצב שלך.
כדאי שתנוח.
- אני בסדר. - הוא זקוק למנוחה.
הוא יהיה בסדר.
לך להתאוורר מעט.
אני כבר חוזר.
טוב.
- סטיבן בריגסטוק בדרך לשם. -
- אל תיתן לו להתקרב לניקולס בשום אופן. -
- אני אהיה בחוץ אם תזדקקו לי. - בסדר.
- סטיבן בריגסטוק בדרך לשם. -
- אל תיתן לו להתקרב לניקולס בשום אופן. -
- תאונות ומקרי חירום -
- מיון -
סליחה, אתה יכול לנסוע מהר יותר?
- יש מצלמות בכל מקום. - כן. זה מקרה חירום.
מצטער, אני לא יכול להרשות לעצמי צבירת נקודות נוספות.
יש לי משפחה לפרנס.
כן. כן.
דלתות נסגרות.
- בתוך כמה זמן נגיע? - כמעט הגענו.
היי! לאן את הולכת? תסגרי את הדלת.
דלתות נפתחות.
- תחנת אחיות -
חזרת.
מר רייבנסקרופט עדיין כאן?
האמת שהוא יצא.
תודה.
מצטערת. שעות הביקור הן 8:00־20:00.
רוברט ביקש ממני לשבת עם ניקולס זמן מה.
רק דקה.
טוב, רק דקה אחת. אבל בבקשה תבדוק קודם עם האחיות מטיפול נמרץ, טוב?
כן. כמובן. תודה.
אתה לא אמור להיות פה.
אתה צריך לנוח, יקירי.
לא יכולתי לישון. דאגתי מדי לניקולס.
אני לא חושב שאוכל להתמודד אם...
ניקולס התעורר.
אלה חדשות טובות מאוד.
נכון.
תישאר רק לרגע, טוב?
הוא זקוק למנוחה.
כמובן.
כן. תודה.
את אישה טובה.
אימא?
אימא.
אני רוצה ללכת.
אימא. בבקשה.
אני רוצה ללכת.
אני רוצה ללכת, בבקשה.
אדוני, אתה בסדר?
אני איגש אליו.
מר בריגסטוק, אתה בסדר?
- אני רוברט. - אני מצטער.
- אני ממש מצטער. - ממש...
מצטער על מה?
טעיתי.
- טעית במה? - טעיתי בכול.
סליחה, אסור לרוץ כאן.
לא.
מה עשית לבן שלי?
אני מצטער.
קת׳! קת׳!
קת׳, אני ממש מצטער. קת׳, אני ממש מצטער.
- הבן שלי! הבן שלי! - אני ממש מצטער. קת׳, תסתכלי עליי.
- הבן היפהפה שלי. - הייתי צריך להקשיב לך, קת׳.
אני ממש מצטער.
- ניקי! ניקי! - זו אשמתי. לא, לא. ניקי בסדר.
- ניקי! - הוא בסדר. אני ממש מצטער, קתרין.
לא, לא. ניק... קת׳, תקשיבי. ניק בסדר. הוא התעורר.
הוא בסדר. הוא בסדר.
הוא בסדר, אל תדאגי.
מה? הוא התעורר?
הוא ער.
- ניקי. - סליחה.
אלוהים. אני ממש מצטערת.
זה בסדר. בבקשה, זה בסדר.
חכה, למה לא אמרת לי קודם?
למה לא אמרת כלום קודם?
לא פגשתי את אשתך קודם.
לא ידעתי את האמת עד היום.
אבל ידעת מי היה הבן שלך.
אף אחד לא רוצה להאמין שהבן שלו מסוגל לעשות דבר כזה.
אבל שלחת את הספר למשפחה שלי.
נתת לי את התמונות, וריחמתי עליך.
- הייתי אסיר תודה לבן הדפוק שלך. - דלתות נפתחות.
איך לא ידעת?
למה לא הטלת ספק?
לא, מר רייבנסקרופט, למה אתה לא הטלת ספק?
דלתות נסגרות.
- הזר א״ג׳ פרסטון -
- הזר 18 בספטמבר 2011 -
תמיד ידעת שננסי ייחסה לג׳ונתן תכונות
שלא היו לו.
ושיתפת איתה פעולה,
התעלמת מכל הרמזים שהיו אמורים לגרום לך לתהות על קנקנו.
השלית את עצמך בדיוק כמוה.
הדבר היחיד שניתן לומר להגנתך הוא שעשית זאת מאהבה,
אבל זה לא ממש יעזור לך.
היית חלש.
השארת רק שובל של כאב מאחוריך.
אתה יודע שלעולם לא תמצא מחילה.
אין דבר שיכול לכפר על חיים מבוזבזים.
אין דבר שיכול לטהר אותך.
אין דבר שיפטור אותך מאשמה.
אין לך עתיד.
רק ריקנות.
אני ממש מצטער.
אני אפילו לא יכול להתחיל לדמיין את האימה שעברת.
ועכשיו.
הייתי ממש טיפש.
לעולם לא אסלח לעצמי, קת׳.
לא ידעתי.
למה לא...
למה מעולם לא סיפרת לי?
אני...
אני מניחה ש...
לא רציתי שזה יהיה חלק מחיינו.
לא, רציתי לגונן עליך ועל ניק... מזה.
ומהכעס שחשתי ואני...
אני מניחה שאני...
לא רציתי שתראה אותי באור שונה.
לא רציתי שתצטרך לחשוב על זה
בכל פעם שתסתכל עליי.
כי אני לא רציתי להסתכל על עצמי.
הייתי... מושפלת כל כך.
כשהספר...
והתמונות האלה נכנסו לחיינו,
למה לא פשוט סיפרת לי כשזה קרה, קת׳?
ניסיתי, רוברט.
אני מניחה שכשאתה...
מעולם לא דיברת על משהו כזה, ואני...
לא ידעתי מהיכן להתחיל.
הייתי צריכה לעזור לך לחבר את כל החלקים.
למצוא היגיון. לא הייתי מסוגלת לעשות זאת בעצמי.
ואתה פשוט כעסת כל כך והרגשת נבגד
ונגעלת.
כל הדברים שחששתי שיקרו, ו...
לא הקשבת לי. ואני לא הייתי מסוגלת לחשוב.
אני פשוט...
השיחה איתך גרמה לי להרגיש שוב אשמה.
אז...
- אני ממש מצטער. - כן.
אני מבקש שתביני שהונו אותי, קת׳.
לא, אני מבינה.
אני מבינה שהתמונות היו מבלבלות.
בבקשה.
קת, בבקשה תסלחי לי.
אני יודעת שאני צריכה לסלוח לך.
אבל האמת שאני לא מסוגלת.
כי אתה מתמודד עם המחשבה שמישהו פגע בי
בקלות רבה יותר מהמחשבה שמישהו הסב לי הנאה.
כמעט כאילו שהוקל לך לדעת שנאנסתי.
ואני פשוט... מצטערת, אני...
אני לא יודעת איך לסלוח על משהו כזה.
קתרין ורוברט סיימו את הליכי הגירושין שלהם.
קתרין יודעת שהעתיד שלא ברור,
אבל לא אכפת לה.
היא לא ממהרת לקבל החלטות עכשיו.
היא רוצה להתרכז בניקולס ובהווה.
קתרין מכירה תודה על ההזדמנות שבנה נתן לה
לזכות באהבתו העמוקה.
אני לא זוכר.
אני יודעת.
אני ממש מצטערת, ניק.
אני לא זוכר כלום.
אני ממש מצטערת.
אני מצטער.
לא.
אני מצטער.
אני אוהב אותך.
כן.
אני יודעת. גם אני אוהבת אותך.
- לזכר סטיב גולין ולין פיינכטין -
- מבוסס על הרומן מאת רנה נייט -
- שאנטי שאנטי שאנטי -
תרגום: גלעד וייס