ДИСКЛЕЙМЕР
Коли я вернулася в номер,
то вмить забула про незнайомця.
Ми з сином чудово провели день разом.
Чоловіка не було, але мені його не особливо бракувало.
Легкий острах про довгий день попереду,
про потребу забавляти Ніколаса швидко минув,
і я просто... була з ним.
Я почувалася наповненою й задоволеною
після дня простих радостей наодинці з сином.
Я була щаслива.
Цікаво, чи тоді я востаннє почувалася по-справжньому щасливою.
Після того дня я хіба що прикидалася щасливою.
Ваша дружина дуже точно описала
мій готельний номер і те, як я була вбрана,
але вона не могла знати, як я почувалась.
Я була щаслива.
- Ненсі за... - Замовкніть, говорю я.
Від вас я достатньо почула.
Так, ваша дружина багато в чому мала рацію...
зокрема в тому, як умер ваш син.
Мамусю.
Тієї ночі я не спала.
Ми купимо човник?
- У мене боліло все тіло. - Човник!
Ніколас дуже хотів на пляж.
Човник!
- Я ледве рухалась... - Човник!
...але ми таки пішли на пляж.
Човник!
І по дорозі туди я здалася й купила йому човника.
Це...
в ту мить мене врятувало: він собі бавився на піску,
поки я збиралася з силами, щоб піти з ним у воду,
бо я була виморена.
Ніч мене виснажила.
Я не хотіла засинати,
але заснула.
Я відключилась.
Заплющила очі й заснула.
Я прокинулася лише тому, що піднявся вітер, і пісок сік мені шкіру.
Я зразу зрозуміла, що щось не так.
Побачила бурхливе море. А Ніколас був...
Він усміхався. Заглиблений у свій маленький світ.
Ніколас!
- А хвилі... - Ніколас!
...збільшувалися, і човен хитало.
Його затягувало все далі й далі.
Я забігла по пояс у воду й... завмерла.
Я завжди боялася моря, але...
Я не сумнівалася: якби я пішла далі... попливла до нього,
то ми обоє втопилися б.
Чоловіки завжди тонуть, рятуючи дітей.
Не матері, а саме тати.
Не знаю, мабуть, і жінки топилися,
але я про таке не читала.
Я точно не перша, кому забракло відваги
кинутися на порятунок сина.
Я досі запитую себе: якби це була пожежа в будинку,
якби хтось наставив на нього пістолет, чи повелася б я інакше?
Чи... тоді б мені вистачило відваги?
Чи... кинулась би я у вогонь?
Чи захистила б Ніка від кулі?
Не знаю. Знаю лише одне – море мене паралізувало.
Я не ризикнула собою заради дитини, і мені доводиться з цим жити.
А тоді...
я побачила його.
Він біг по пляжу в моєму напрямку,
а коли зайшов у воду, то зразу пірнув у хвилі.
Ні, ні!
Слова зірвалися з уст...
- Ні! - ...і я їх не спинила.
Я не хотіла, щоб це був він.
Хто завгодно, тільки не він.
Я стояла заціпенівши.
Дивилася, як він гребе однією рукою
і тягне човен крізь хвилі з виглядом героя.
Але море було проти нього.
А тоді ще двоє чоловіків
кинулися у воду й попливли до них.
І от уже Нік на березі, у безпеці.
Уся увага була прикута до Ніка й тих двох чоловіків.
Ніхто не дивився на вашого сина.
Він був герой. Усі вважали, що він у порядку.
Ваша дружина правду писала.
Я бачила, що ваш син борсається у хвилях...
і нічого не зробила.
Його крики губилися серед вітру,
а я й пальцем не ворухнула, щоб його врятувати.
Його затягли в човен, припливли до берега,
і всі кинулися на поміч.
Ніколас просто сказав, що дуже змерз.
Він не усвідомлював, що міг утопитися.
Він навіть не сказав, що йому страшно.
А от мені було.
І досі страшно.
Він просто змерз, хотів повернутися на пляж,
а незнайомець його урятував.
Так просто.
Він ні разу не згадував про цей випадок.
Про пляж, про надувний човен, про вашого сина. Ніколи.
Мені байдуже, що Ніколас змерз. Мій син умер.
Так. Він умер.
Він утопився.
Ви спостерігали. І нічого не зробили.
- Ви стояли там... - Я не закінчила!
Ану сядьте!
Я поясню вам, що сталося в ніч перед цим.
Ваша дружина писала книжку, опираючись на кілька фотографій,
але фотографії – це не дійсність.
Ви самі казали: це лише фрагменти дійсності.
У ніч перед смертю вашого сина
я вернулася в готельний номер і збиралася в душ.
Щоб заснути, читаючи книжку.
Як я вже казала, я була щаслива.
Ні.
Не просто щаслива.
Я була безтурботна.
Мабуть, я лишила ключ у дверях, коли відчиняла номер,
намагаючись не розлити вино.
Я відчула його запах ще до того, як його побачила.
Його лосьйон після гоління був...
Тихо.
І я відчула смак його поту.
Я досі його відчуваю.
Не знаю, що це був за смак. Мабуть, збудження.
І здивувалася, коли почула його голос,
бо раніше того вечора,
коли я помітила, що він на мене дивиться,
коли він мені усміхнувся, я уявляла собі все інакше.
Я думала, що це було б ніжно.
Та ніжності не було.
Була ненависть.
- Але фотографії... - Так.
Скоро я дійду до фотографій.
Оближи.
Мене ще ніколи не били, тому це мене ошелешило.
Зуби зціпилися. У вухах дзвеніло.
- Я просто... - Благаю.
- Я не вірила, що це насправді. - Якщо спробуєш ще раз або закричиш,
я поріжу тебе й твого сина.
Я пошрамую ваші пики на все життя. Зрозуміла?
Тому роби, що кажу.
...і знімай плаття.
Мамусю.
Прошу.
- Вклади його. - Прошу. Не чіпай його.
- Вклади його спати. - Усе добре. Синочку...
- Синочку, спи. Я тут. - Ти обіцяла,
- що не зачиниш двері. - Прошу.
Заткни його.
Закрий виродка.
Чим це пахне?
Отак.
Засинай.
Якби Нік прокинувся...
не знаю, щоб зробив би ваш син.
Я відчула полегшення, коли вийшла з кімнати, а ваш син пішов за мною...
А тоді він...
вийняв фотоапарат, і я подумала:
«Він мене шантажуватиме».
І...
я подумала: «Я його завоюю».
Я не хотіла, щоб Нік постраждав.
Не знала, що робити. Що мені лишалося? Позувати?
Мені було гидко, бо він обрав білизну,
яку чоловік подарував мені перед відпусткою.
Ворушись.
Швидше.
Обернися.
Зітри сльози й усміхнися. Зрозуміла?
А тепер усміхайся.
Значно краще. Сядь.
Перестань.
Давай.
...ліфчик. Швидше. Зніми.
Я заплющила очі.
Почувалася брудною й зіщуленою.
Я чула клацання фотоапарата й дзижчання зуму,
а він підбирався все ближче.
І...
я робила все, що він казав.
Прикушувала верхню губу. Стогнала. Ахала. Охала.
Надіялася, що це його задовольнить, і він піде.
Тоді я почула, що він видихає й стогне...
...і я чекала. Боялася поворушитись.
Я думала, що він отримав те, що хотів.
- Тому я сказала: «Іди вже». - Іди вже.
Але це була помилка.
Не слід було цього казати.
Треба було вдати, що я цього хочу.
Ні! Не треба!
Я зрозуміла, що це ще не кінець...
і я була нажахана.
- У нього був ніж. - Раджу усміхатися.
І в процесі я думала лише про те,
як змусити його піти?
Як забрати його від Ніка?
Я думала... надіялася, що він нас пожаліє.
А тоді я почула звук.
Ніби поранену тварину.
І усвідомила...
що це я.
Усе тіло боліло. Усюди.
А тоді він мене перевернув і...
він поцілував мене, і я...
відчула смак його зубів, слини
і лосьйону після гоління, що... Це було мерзенно.
Я могла...
Мене нудило.
Той самий лосьйон, який я відчула на вас у лікарні.
А тоді він...
...притис мене коліном і... врізався ним мені в стегно,
і знову ввірвався в мене.
А я...
Він завалився на мене, а я просто...
Він лишився згори, а я була в пастці. Не могла поворушитись.
Я думала: «Боже, прошу, нехай це закінчиться».
Але він почав знову.
Ага.
Чи я пручалася?
Ні.
Чи кричала? Я не могла.
Ви повинні знати одне...
ваш син ґвалтував мене знову й знову
три з половиною години.
Ваш син знущався з мене три з половиною години.
А тоді він зупинився. Йому вистачило.
Перевернися.
Усміхнися.
А тоді він сказав мені:
- «Дякую. Було добре». - Дякую. Було добре.
І коли він це сказав,
я бажала йому смерті.
Так, того вечора
я віддала б усе, щоб побачити, як він умирає.
Тому коли він утопився...
я просто пішла.
Ось правда.
І я не вдаватиму, що мені жаль.
Я вам не вірю. Ви брешете.
- У що саме ви не вірите? - У все це. Ви...
Ви б сказали Ненсі при зустрічі, якби це була... правда.
Що? Людині при смерті сказати...
...що мене зґвалтував син, якого вона втратила?
Який у цьому сенс?
Я розповідаю вам про це лише для того, щоб ви зупинилися.
Дайте нам із сином спокій.
У вас нема доказів!
Що? Можу дати вам судово-медичні докази.
Цього ви хочете? Це вам потрібно?
Добре. Коли він пішов,
я спорожнила баночку з-під крему для лиця, притисла її до себе
й виштовхала зі свого тіла його мерзенне сім'я,
а тоді закрутила кришку,
сфотографувала свої травми, свої...
синці на стегнах, укуси на шиї,
на випадок, якщо мені знадобляться докази, бо...
я ще не знала, що робитиму.
Я не мала сили йти в поліцію,
і я не хотіла... щоб Нікі через таке проходив.
Тому я подумала,
що зберуся й зроблю це пізніше.
Завтра. Наступного дня.
А тоді він умер.
Розумієте? Він умер.
І я подумала...
«Слава богу, що він мертвий».
Мені не доведеться доводити комусь свою невинність.
Не доведеться про це говорити, якщо я не захочу.
Не доведеться ще раз це проживати.
Не доведеться стояти в суді і слухати, що я брехуха.
Слухати, що це я заманила чоловіка в номер.
Що я його знала, що він пригощав мене в барі,
що я з ним фліртувала, як написано у вашій огидній книжці.
Тому я викинула баночку.
А коли я проявляла знімки з відпустки,
то стерла всі докази своїх ушкоджень,
і залишила лише щасливі фото
нас з Ніколасом і Робертом.
А тоді, якщо вам так цікаво...
коли я вернулася в Лондон, то...
зрозуміла, що вагітна.
Це могла бути Робертова дитина...
і ми дуже хотіли другу...
але я не знала, чи батько дитини – мій ґвалтівник,
а тому зробила аборт.
Що ви підсипали в чай?
Що ти насипав у чай, скажений виродок?
Не пручайтеся.
Ви заснете, і все буде добре.
А я повертаюся в лікарню.
Ні.
Я все це закінчу.
Алло. Так, хочу замовити таксі.
Гаррінґтон-роуд, 87.
Чорт.
Ніколасе. Я доктор Кіт. Можеш розплющити очі?
Молодець, Ніколасе. Стиснеш мені руку?
Спробуй сильно стиснути. Молодець.
Ніколасе, у тебе в роті трубка.
Ми її зараз виймемо. Добре?
Покажи. Палець угору. Дякую.
Медсестра. Виймайте.
Я відключила штучну вентиляцію.
Ніколасе, я полічу від одного до трьох,
а тоді ти покашляєш.
Раз, два, три. Покашляй. Кашляй.
Чудово, Ніколасе. Чудово.
- Дихай, Ніколасе. Дихай. - Розслабся.
Ти молодець.
Я дам кисень через ніс.
Як почуваєшся?
Де я?
Що зі мною?
Ніколасе, ти в лікарні.
Ти в надійних руках.
Пізніше ми пояснимо тобі, що сталося.
Доброго ранку, гарненький.
КУДИ? ЛІКАРНЯ ІСТ-АКСОН
ВИБРАТИ BOLT
ПІДТВЕРДЖЕНО
Ви бачили? Підрізав, ніби мене не існує.
Люди не вміють водити.
ПРИБУТТЯ ЧЕРЕЗ 1 ХВИЛИНУ
Сер, пройдете зі мною? Дякую.
Еммо, принеси кардіологічні висновки доктора Джунти.
- Дякую. - Добре.
Як він?
Опритомнів. Загалом реагує. Це добре.
Він... говорить?
Так. Відходить від наркозу.
Але ми ще лікуємо ендокардит,
який повернеться, якщо він і далі колотиме наркотики.
Розумію, але він зможе цілком одужати?
- Кави, докторе? - Він опритомнів...
Дуже дякую, Еммо.
...і це позитивна новина.
Завтра зробимо ще аналізи крові, а поки що хай відпочиває.
Можна з ним поговорити?
Можете зайти, але не втомлюйте його.
Мушу йти. Виклик.
- Розумію. Дякую вам. - Нема за що.
Дякую. Передайте кардіологам,
що я вже йду. Дякую.
КЕТРІН
ВІДХИЛИТИ
Залишіть повідомлення після сигналу.
Щоб перезаписати повідомлення, натисніть решітку.
Роберте, це серйозно.
Стівен Бріґсток їде в лікарню.
Не підпускай його до Ніколаса.
Чуєш? Нізащо. Благаю, Роберте.
Це дуже важливо.
Він небезпечний.
Що?
Нік, я так злякався.
Я такий радий, що ти прокинувся.
Ми це переживемо.
Добре?
Усе гаразд, Нік.
На все свій час.
Вам треба відпочити.
- Я в нормі. - Йому треба відпочити.
З ним усе буде добре.
Вийдіть подихайте.
Я скоро повернусь.
Добре, синку.
Стівен Бріґсток їде в лікарню.
Не пускай його до Ніколаса за жодних обставин.
- Раптом що – я надворі. - Добре.
Стівен Бріґсток їде в лікарню.
Не пускай його до Ніколаса.
ТРАВМАТОЛОГІЯ
ВІДДІЛЕННЯ НЕВІДКЛАДНОЇ ДОПОМОГИ
Вибачте, можна швидше?
- Тут усюди камери. - Мені терміново в лікарню.
Вибачте, у мене й так повно штрафних балів.
Мені сім'ю годувати.
Так. Так.
Двері зачиняються.
- Ще довго? - Ми майже на місці.
Що ви робите? Зачиніть.
Двері відчиняються.
МЕДСЕСТРИНСЬКИЙ КУТОК
Ви вернулись.
Містер Рейвенскрофт ще тут?
Він щойно вийшов.
Дякую.
Відвідини з 8:00 до 20:00.
Роберт попросив мене посидіти з Ніколасом.
Лише на хвилинку.
Добре, на хвилинку. Але спершу спитайте в сестер у реанімації.
Аякже. Дякую.
Сюди не можна.
Ви мали відпочивати.
Не міг заснути. Дуже переживав за Ніколаса.
Я не витримав би, якби він...
Ніколас опритомнів.
Це добра новина.
Так.
Довго тут не будьте.
Йому потрібен спокій.
Авжеж.
Так. Дякую.
Ви добра жінка.
Мамо.
Я хочу піти.
Мамо, будь ласка.
Я хочу піти.
З вами все добре?
Я підійду.
Містере Бріґсток, ви в порядку?
- Це я, Роберт. - Простіть.
- Простіть мене. - Про...
За що?
Я помилявся.
- У чому? - Я у всьому помилявся.
Тут не можна бігати.
Ні.
Що ви зробили з моїм сином?
Мені жаль.
Кет!
Кет, прости мене.
- О, мій син! Мій син! - Прости мене. Кет, глянь на мене.
- Мій синочок. - Я мав тебе послухати.
Прости мене.
- Нікі! - Це моя вина. Ні. Нікі в порядку.
- Нікі! - Він у порядку. Кетрін, пробач.
Ні, Нік... Кет, послухай. Нік у нормі. Він опритомнів.
Він у безпеці.
Він у безпеці, не переживай.
Що? Він... Він опритомнів?
Опритомнів.
- Нікі. - Даруйте.
О боже. Прости мене.
Усе нормально.
Чому ви мені не розказали?
Чому ви нічого не сказали... раніше?
Раніше я з вашою дружиною не зустрічався.
До сьогодні я не знав правди.
Але ви ж точно знали, який ваш син.
Ніхто не хоче вірити, що його син на таке здатний.
Ви відправили цю книжку моїм рідним.
Ви вручили мені ті фотографії, і я вам співчував.
- Відчував вдячність до вашого сина. - Двері відчиняються.
Як ви могли не знати?
А чому ви не засумнівалися?
Чому, містере Рейвенкрофт?
Двері зачиняються.
ІДЕАЛЬНИЙ НЕЗНАЙОМЕЦЬ І. ДЖ. ПРЕСТОН
ІДЕАЛЬНИЙ НЕЗНАЙОМЕЦЬ 18 ВЕРЕСНЯ 2011 РОКУ
Ти завжди знав, що Ненсі уявляла Джонатана
тим, ким він не був,
і ти їй підігравав,
ігноруючи всі вказівки, які мали б викликати в тебе сумніви.
Ти дурив себе, так само як вона.
Твоє єдине виправдання – що ти діяв з любові,
але це й виправданням не назвеш.
Ти був слабкий.
Ти не лишив по собі нічого, крім болю.
Ти знаєш, що не знайдеш прощення.
Змарноване життя ніяк не спокутуєш.
Ніщо тебе не очистить.
Ніщо не звільнить від вини.
Попереду нема нічого.
Лише пустка.
Прости мене.
Навіть не уявляю, що тобі довелося тоді пережити.
І тепер.
Я був такий... дурний.
Кет, я ніколи... ніколи собі не пробачу.
Я не знав.
Чому ти...
Чому ти мені не розповіла?
Я...
Мабуть...
Я не хотіла впускати таке в наше життя.
Я хотіла захистити тебе й Ніка від усього цього.
Від люті, яку я почувала...
Мабуть, я...
Я не хотіла, щоб ти інакше на мене дивився.
Не хотіла, щоб ти про це думав
щоразу, як мене бачив.
Бо я просто... я сама не хотіла на себе дивитися.
Я почувала таке... приниження.
Коли... Коли та книжка...
і ті фотографії ввійшли в наше життя,
чому ти просто мені не розповіла, Кет?
Роберте, я пробувала.
Просто якщо ти...
про таке ніколи не говорив, то...
не знаєш, як почати.
Мені потрібна була допомога, щоб у всьому розібратись.
Усе усвідомити. Самій мені не вдавалось.
А тебе переповнювали злість, образа
й огида.
Усе те, чого я так боялася...
Ти мене не вислухав. А я не могла думати.
Я просто...
Через розмову з тобою я знову відчула ту вину.
Тому...
- Мені так прикро. - Угу.
Прошу, зрозумій... Кет, мене обдурили.
Я це розумію.
Розумію, що ті фотографії дуже тебе спантеличили.
Прошу.
Кет, прости мене.
Я знаю, що мала б простити.
Але я не можу.
Бо ти... сприйняв насильство наді мною
значно легше, ніж думку, що хтось доставив мені задоволення.
Ти ніби відчув полегшення, що мене зґвалтували.
І я просто... Вибач, але...
Я не знаю, як таке пробачити.
Кетрін і Роберт фіналізували документи про розлучення.
Кетрін знає, що майбутнє невизначене,
але вона не проти.
Вона не поспішає з рішеннями.
І хоче зосередитися на Ніколасові й на теперішньому.
Кетрін переповнює вдячність, що син дає їй шанс
прийняти його любов.
Я не пам'ятаю.
Знаю.
Прости мені, Нік.
Нічого не пам'ятаю.
Прости мене.
Пробач.
О, ні.
Пробач.
Я тебе люблю.
Так.
Знаю. І я тебе люблю.
ДИСКЛЕЙМЕР
СВІТЛА ПАМ'ЯТЬ СТІВУ ҐОЛІНУ Й ЛІНН ФАЙНХТАЙН
ЗА РОМАНОМ РЕНЕ НАЙТ
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська