Det er ganske vist de sjældne og usædvanlige ogier,
som beslutter at forlade deres Stedding-hjem.
I årene før Ødelæggelsen, under Det Lange Eksil,
vandrede vi ogier fortabt omkring på jagt efter vores Steddings.
Da begyndte ogier-folket at bukke under for Længslen...
...hvilket næste dræbte dem.
Selv efter vi fandt vores Steddings igen,
fortsatte vi ogier med at længes hjem.
Der er intet dejligere sted end en ogier-lund.
Med sine store træer,
hvoraf nogle stammer fra Legendernes Tidsalder.
Ingen Skyggeyngel kommer herind.
Der er ingen måde at kanalisere Den ene kraft.
I Stedding-boet er der hvile.
Omend menneskeheden længe har værdsat ogiernes murværk
fra Illian i Tåre til den store Tar Valon,
så er det ikke den ægte vare.
For os har det altid været skoven.
Man kan ikke vække liv i sten.
Når vi synger til skoven,
er det, som om selve jorden synger til os.
Som en ung ogier
havde jeg få dyrebare ejendele
og ikke mange udover mine bøger.
Og omend der ikke er noget bedre end at være hjemme i Steddings,
omgivet af komforten, der tilbyder visdom og fred,
med vores elskede lunde i syne...
...så kalder sande eventyr.
Eventyr, der ikke kan findes i en bog.
Eventyr, der måske endda risikerer Længslen.
THE WHEEL OF TIME OPRINDELSER