Det er virkelig en svært sjelden og uvanlig ogur
som bestemmer seg for å forlate lønnhage-hjemmet sitt.
I årene etter Ødeleggelsen, under utlendigheten,
vandret vi ogurer fortapt på leting etter lønnhagene våre.
Det var da at ogurer begynte å bukke under for Lengselen...
...iblant med dødelig utfall.
Selv etter å ha funnet lønnhagene våre igjen,
fortsetter vi ogurer å være bundet til våre hjem.
Det finnes ikke noe vakrere sted enn en ogur-lund.
Med sine store trær,
noen av dem helt fra Legendenes alder.
Ingen skyggeyngel kommer inn.
Det er umulig å kanalisere Den ene kraften.
I lønnhagen er det bare ro.
Mens menneskeheten lenge har verdsatt ogurers arbeid med stein,
fra Illian og Rift til den store Tar Valon,
er det ikke den sanne tingen.
For oss har det alltid vært skogen.
Man kan ikke vekke stein til live.
Når vi synger til skogen,
er det som om jorden selv synger til oss.
Som ung ogur
hadde jeg få verdifulle eiendeler,
og utover bøkene mine har jeg ikke mange nå.
Og selv om det ikke finnes noe bedre enn å være hjemme i lønnhagene,
omgitt av bekvemmeligheter som tilbyr visdom og fred,
med våre elskede lunder i sikte...
...kaller det sanne eventyret.
Eventyr som ikke kan finnes i en bok.
Eventyr som faktisk kan risikere Lengselen.
TIDSHJULET OPPHAVET