Downloaded from YTS.LT
La temniţă !
Official YIFY movies site: YTS.LT
Să-ţi fie ruşine !
Faţă de Faţă !
Perversule !
Nu-l lăsaţi să intre !
La temniţă ! La temniţă !
Uite-l !
Ruşine !
Scandalos !
Porcule !
Scriitor de nimic !
Să-ţi fie ruşine !
Ruşine, Flaubert !
Omul ăsta merită o pedeapsă exemplară.
Linişte în sală ! Domnilor, aşezaţi-vă !
Linişte !
Direcţia de Siguranţă Publică a sesizat Parchetul
pentru ultraj la morala publică și religioasă,
ca urmare a publicării cărţii domnului Gustave Flaubert
intitulată "Doamna Bovary”, apărută în şase episoade
în Revue de Paris, între 1 octombrie şi 15 decembrie 1856.
Apărarea va fi asigurată de dl avocat Senard.
Are cuvântul Ministerul Public.
Dle avocat imperial, maestre Pinard, vă rog.
Societatea noastră e în pericol. Dacă nu lovim rapid şi cu forță,
soţiile şi fiicele noastre vor fi primele victime,
Şi iată-i pe vinovaţi !
DI Flaubert n-a omorât pe nimeni. E scriitor.
În plus, de o moralitate ireproşabilă,
fiu al chirurgului-şef de la Hotel Dieu din Rouen.
Iar editorii săi sunt absolut respectabili.
De când târăşte Franța prin tribunale oameni cinstiţi ?
De când aceşti oameni aparent respectabili ne amenință.
Să se facă dreptate !
Ofensa dlui Flaubert e gravă prin periculozitatea ei.
De neiertat, prin repetarea pagină de pagină
şi imortalizarea în cerneală şi hârtie,
lar culoarea generală, cea care dă tonul operei, e voluptatea.
Voluptatea vinovată !
Bravo!
Linişte !
Emma, condu-l pe dl Bovary.
Tatăl dv a avut noroc, calul nu i-a rupt nimic.
L-am aplicat un plasture. Plasturii sunt specialitatea mea.
Împreună cu sângerările. Scot şi dinţi.
N-am avut niciodată dureri de dinţi.
La mănăstire, mestecam batoane de scorţişoară.
- La mănăstire ? - La ursuline. La Rouen.
Acolo am crescut.
- VĂ place să citiţi ? - Să citesc ? Puţin.
Asta fiindcă tata nu e prea vorbăreţ, şi aici iernile sunt foarte lungi.
Şi pentru mine iernile sunt lungi.
Cum vine frigul, un ofiţer sanitar aleargă între răceli şi inflamaţii.
Sunt mereu pe drum.
- Ofiţerul sanitar e ca un doctor ? - Aproape.
Am început medicina, dar n-am terminat-o,
Aş fi putut, însă...
Aşa a fost să fle. Sunt văduv de trei luni.
Îmi pare rău.
M-am întors după cravaşă, nu ştiu unde am lăsat-o.
Mă puteţi ajuta ?
Uite-o aici !
- Poftim. - Mulţumesc.
Mă voi întoarce. Pentru îngrijiri, plasture...
Pe curând ?
Pe curând.
Sub aerul de mironosiţă, Emma e deja o voluptuoasă, o corupătoare.
De la prima întâlnire, îl tulbură intenţionat pe cinstitul Charles.
Îl provoacă !
Charles Bovary îşi rătăcise cravaşa. Emma o găseşte şi i-o înmânează.
Nu e obişnuită să fie singură cu un bărbat, roşeşte.
Fata n-are nimic dintr-o neruşinată, dimpotrivă.
La mănăstire, a învăţat pianul, cântul, dansul.
Putem să i-o reproşăm ? Nu pe ea trebuie s-o judecăm,
cu atât mai puţin romanul care-i spune povestea,
ci mai degrabă sistemul nostru educativ.
Sistemul nostru educativ ?
De ce nu şi fundamentele societății noastre ?
N-aş exagera, maestre.
DI Flaubert nu are decenţa dv, el exagerează.
Sub masca "tablourilor de gen'”,
romanul său atacă însuşi fundamentul societății noastre.
Pune În discuţie ceea ce avem mai preţios, mai sfânt:
instituţia căsătoriei.
Nu porţi corset ?
Mi I-ai fi scos, oricum.
Te doare ?
E normal.
Te iubesc. Te iubesc atât de mult...
Instituţia căsătoriei n-a fost concepută spre fericirea soţilor,
ci pentru a da un cadru legal transmiterii de bunuri şi procreării.
Dacă vine şi fericirea, cu atât mai bine.
- Şi dacă nu vine ? - Te acomodezi.
Faci compromisuri, rezişti, înduri.
Dar dl Flaubert n-are aceeaşi concepţie despre căsătorie.
Pe Emma Bovary, abia măritată, o aruncă în braţele altuia.
Unde-aţi citit asta ?
Balul, maestre ! Valsul !
De ce faceţi dintr-un dans o scenă de iniţiere în viciu ?
Charles Bovary l-a îngrijit pe arendaşul unui viconte,
care, spre a-i mulţurni, l-a invitat la bal cu soţia.
Seara aceea e pentru Emma
descoperirea unei lumi a eleganței şi frumuseţi,
pe care n-o cunoscuse decât în romane,
şi după care va tânji până la ultima ei suflare.
Doamnă...
Permiteţi ?
Da, sigur.
Ai fost minunată.
Aş dansa şi eu.
Dar ai dreptate.
Mă supără benzile de sub tălpi ale pantalonilor, aş fi stângaci.
Acum putem pleca ?
Nu... Nu.
O estetă, această Emma ? O natură senzuală şi capricioasă, da.
Până s-o cunoască, Charles Bovary avea o viață, o casă, o clientelă.
Dar, după balul care i-a luat minţile,
se ofilea sărăcuța.
În aşa măsură încât, ca ea să se plictisească mai puţin,
acel soţ exemplar acceptă să se mute.
E un loc animat, nu ?
Suntem la noi acasă.
Dle doctor, doamnă, îmi pare bine. Sunt Felicite.
Mulțumesc mult.
Ţine!
E multă umezeală.
Fiindcă n-a fost locuită de mult.
Aşază-te aici, iubito.
Felicite, pune lemne pe foc,
Soţia mea e obosită, trebuie să se încălzească.
Am pregătit o supă, în caz că doriţi.
-E bună supa ? - Pentru femeile însărcinate, da.
Aşteptaţi un copil ? Pe când ?
Dle Bovary, eu şi prietenii mei dorim să vă transmitem
ce mult ne bucură venirea dv la Yonville-l'Abbaye.
Vi-i prezint pe dl Lheureux, proprietarul magazinului de noutăți,
şi pe dl Leon Dupuis, care locuieşte la mine.
DI Lheureux e cel mai bun negustor din regiune,
nimic nu-i e imposibil.
Iar dl Leon Dupuis e ajutor de notar şi va avea un viitor strălucit.
Şi eu, al dv Homais, farmacist.
Farmacia mea e cunoscută până la Rouen,
lată darul nostru de bun venit.
Justin !
Frumos şi util.
Vă mulţumesc mult.
Ştiţi, doctore, pe la noi nu-i greu să practici medicina.
Nimic special de semnalat, în afara scrofulozelor,
cauzate de condiţiile deplorabile de viață ale ţăranilor noştri.
Se moare mult ?
Foarte puţin. Surprinzător de puţin.
Avem şi câțiva nonagenari.
Oamenii recurg la rugăciuni şi la moaşte,
în loc să vină la farmacist. Cu toate astea...
Vremea nu e prea aspră.
Minimum minus 4 grade iarna şi maximum 25 vara,
- V-a obosit călătoria ? -Puţin.
Dar îmi place să mă mişc.
Aveţi locuri frumoase de plimbare ?
Sunt câteva.
Duminica, Îmi iau o carte şi privesc asfinţitul.
Îmi plac mult asfinţiturile, mai ales la malul mării.
- Mergeţi des la mare ? - Nu, n-am văzut-o niciodată.
Dar mi-am imaginat-o datorită lecturilor mele,
încât parc-aş fi fost.
E plăcut să te stai seara, la gura sobei, cu o carte în mână,
în timp ce afară suflă vântul.
Te pierzi în peisajele ce ţi se dezvăluie,
gândul se împleteşte cu ficţiunea...
Îmi plac povestirile pe care le citeşti dintr-o suflare,
povestirile care te înfioară,
care nu te lasă să simţi trecerea timpului.
ŞI mie,
Apoi, când încep să citesc, uit de toate.
Emma are nevoie de senzații tari,
fuge de oameni şi de sentimente temperate.
Tânărul Leon preferă poezia, care-l face să plângă, şi poeţii.
Tânărului nu i se reproşează felul lui de-a fi,
de ce i s-ar reproşa asta tinerei femei ?
Pentru că se manifestă deplorabil, n-are pic de recunoştință
pentru eforturile şi sacrificiile soţului ei.
- Nu face nimic să fie fericită. - Cum aşa ?
Încearcă să-l iubească pe acest soţ, care nu e prinţul mult visat.
Domnule, vă caută cineva.
Vin acum.
- Bună ziua, dle doctor. - Bună ziua. Ce te aduce la mine ?
Am nevoie să veniți cu mine.
Pentru nevastă-mea, dar şi pentru vacă.
-E urgent ? - Da. Mai ales pentru vacă.
Imediat.
- Să mergem. - Veniţi după mine.
Cina a fost foarte bună. Felicite e o bucătăreasă pricepută.
Iar vecinii noştri sunt o companie foarte plăcută.
Şi ce noroc cu dl Leon!
Ai cu cine vorbi despre ce-ţi place.
Dar tu ? Cu cine vorbeşti despre ce-ţi place ?
Tot ce-mi place am aici.
El e Paul, iar ea e Virginie.
Cresc amândoi la Tropice,
Uite florile... Și munţii.
Se iubesc, sunt despărţiți vreme de doi ani,
iar corabia care-o aduce înapoi pe Virginie în Antile se scufundă.
Ea se îneacă, iar Paul moare de durere.
Eu prefer poveştile care se termină bine.
Da, tu n-ai un suflet romantic.
Am un suflet fericit.
Nu e mai bine aşa ?
Dar pot fi romantic dacă vrei, Ce vrei să fac ?
Să valsez ca vicontele tău, la balul despre care încă vorbeşti ?
Învaţă-mă ! Hai, învaţă-mă !
Vino !
Ce trebuie să fac ?
Mâna...
Aşa?
- Atenţie. -Un, doi...
-Bine, mâna! - Nu, mâna.
Hai!
Îmi pare rău.
Ştii ceva ? O să fim romantici mâine.
"Chiar dacă te pierd din ochi printre copaci,"
"n-am nevoie să te văd ca să te regăsesc.”
"Ceva nedefinit de-al tău rămâne pentru mine"
"în aerul prin care treci, în iarba pe care te aşezi,”
"Când mă apropii de tine, îmi încânţi toate simţurile.”
"Azurul cerului e mai puţin frumos ca albastrul ochilor tăi;"
"glasul păsărilor cântătoare nu e aşa dulce ca sunetul vocii tale."
"Dacă te ating doar cu vârful degetelor, trupul îmi tremură...”
Simţi ?
- Mişcă. - Da, e băiat.
"Pântec ascuţit, băiat, negreşit.” Al dv e ca o scoică ţuguiată.
Georges. Am să-i spun Georges.
Va fi bărbat, va fi liber, va trăi după bunul plac,
va descoperi țări necunoscute, va gusta din toate pasiunile.
Nimic nu-l va Împiedica.
La mătuşă-mea, în Bretania, se mănâncă.
Ce?
Scoicile ţuguiate.
Împingem, împingem, împingem !
Încă!
Împinge, scumpa mea, împinge !
Împingem, împingem !
Împinge, iubito !
Vine !
Iată-l !
E băiat ?
Fetiţă, O fetiţă perfectă.
-Vrei s-o ţii în braţe ? -Nu.
Doarme.
Ce-ar fi s-o numim Madeleine ?
Sau Huguette, ca pe mama ta?
Doamnă, a venit dl Leon.
Nu acum, doamna trebuie să se odihnească.
Nu, lasă...
- Bună ziua. - Doarme,
V-am adus un roman. Pentru convalescență.
Nu staţi acolo, veniţi să vă aşezaţi.
E un roman remarcabil, scris de o americancă.
Vă mulţumesc mult.
- Despre ce e vorba ? - Despre o pasiune amoroasă.
"Bertha era înaltă, brună, maiestuoasă.”
"Toţi bărbații păreau S-o dorească şi s-o admire.”
Bertha ? Berthe ! lată un prenume frumos.
Da, e un prenume drăguţ.
Se va numi Berthe.
Unde-aţi ajuns cu lectura ?
Îl citesc a patra oară. E romanul meu preferat.
Nimic n-o mulţumeşte.
Are tandreţe, stabilitate, e la adăpost de nevoi.
Soţie răsfăţată, mamă a unei fetiţe sănătoase.
Dar ea vrea mereu mai mult, mereu altceva.
Emma Bovary e prizoniera acelei căsătorii. Citez:
"Se întreba dacă n-ar fi fost posibil ca, prin jocul întâmplării,”
"să întâlnească un alt bărbat. Ar fi fost frumos, spiritual,"
"distins, atrăgător, aşa cum erau, desigur, cei care se însuraseră"
"cu fostele sale colege de la maici.”
"Dar viaţa ei era rece ca un pod de casă cu lucarna spre nord."
Iubito, am câştigat !
Vă luaţi revanşa mâine.
Mă duc la culcare, Leon.
Îl conduci tu ?
Sunt măritată.
Nu mă simt bine, părinte.
Nici eu. Suport tot mai greu căldura.
La mine nu e asta. Sufăr. Sufăr îngrozitor.
De ce, copila mea ?
Nu ştiu să vă spun. E ca o prăpastie...
O prăpastie ?
Mai curând o ameţeală care mă cuprinde.
Mă ten să nu cad. Mă tem să fiu singură.
Dar îl ai pe soţul dumitale.
Tocmai cu el mă simt singură.
Doctorul nu e un soţ bun ?
Ba da.
Du-te acasă şi află-ţi sprijinul în Dumnezeu, copilă.
Un şirag de mătănii în fiecare dimineaţă, şi totul va fi bine.
Vă face rău să plângeţi aşa.
Vă e dor de mica Berthe ?
Vreţi să mergem la doică ?
Sunteţi ca fiica lui moş Guerin, un pescar din Pollet.
Era aşa tristă şi albă ca un giulgiu.
Părea că are mintea înceţoşată.
Doctorii erau neputincioşi, ca şi preotul.
Când o apuca, mergea la malul mării, se întindea pe pietriş şi plângea.
Plângea până ce marea urca şi-o acoperea de tot.
S-a înecat ?
Nici aşa ! S-a măritat, după care i-a trecut.
Pe mine m-a apucat după căsătorie.
Doamnă ! Domnul Leon.
Doamnă...
Da?
Doctorul nu e acasă ?
Are consultaţii la cabinet.
Vin să-mi iau rămas bun.
Am găsit o slujbă de funcţionar la Paris.
Şi când plecaţi ?
Diseară.
Vă doresc mult noroc la Paris.
Aş fi vrut... Mi-ar fi plăcut...
Da?
Spuneţi.
Aş vrea s-o sărut pe Berthe.
Felicite !
Da, doamnă ?
- Poţi să ne-o aduci pe Berthe ? - Doarme, doamnă.
Bună ziua. Pofiiţi !
Dle Leon!
Am aflat că ne părăsiţi. Că plecaţi la Paris.
Înţeleg, dar ne veţi lipsi.
Soţioara mea se va plictisi fără dv.
Nu uitaţi să ne trimiteţi veşti.
Hai să vedem!
Un bun-rămas englezesc.
Încă n-a păcătuit dar gândul o oripilează. Citez:
"Pasiunea se preschimbase în scrum.”
"Cum nu venea niciun ajutor şi nicio rază de soare nu se arăta,”
"în jurul ei s-a aşternut noaptea, lăsând-o pierdută"
"într-un frig cumplit care-i pătrundea fiinţa.”
DI Flaubert scrie fără menajamente:
"Pierdută într-un frig cumplit, care-i pătrundea fiinţa.”
Iată starea acestei femei, fiindcă n-a reuşit să-şi înşele soţul.
Şi nu pe tânărul funcţionar îl regretă.
Regretă ocazia pierdută de a şi-lfi făcut amant.
Şi-mi mai spuneţi că nu e vorba de viciu.
Ăştia sunt bărbați !
Femeia suferă, dar în loc s-o compătimiți, o judecaţi.
Doamnă!
Ea e victima, iar voi o transformați în acuzată.
Doamnă, nu e procesul unei femei, ci al unei cărţi.
Ba da, maestre, o judecaţi pe Emma Bovary.
Iar odată cu ea, condiția feminină în ansamblu.
VĂ asigur că acest tribunal nu impută nimic femeilor.
Atâta timp cât nu-şi depăşesc condiţia.
Emma Bovary vă şochează fiindcă e o mic-burgheză de provincie,
care aspiră la lux şi plăcere.
Dacă s-ar fi născut într-un palat parizian,
derapajele ei ar fi fost un semn de eleganţă.
Îireproşaţi Emmei că vrea mai mult decât are ?
Dar ea nu are nimic, nu este nimic !
Du-te să-ţi ştergi plozii la fund !
Linişte ! Linişte !
Iată, dle judecător, unde ne duce acest roman.
Noi, femeile, suntem "în incapacitate",
la fel ca debilii mintali.
Un bărbat îşi poate alege profesia, îşi poate gestiona banii,
poate cheltui într-o veselie averea soţiei sale.
Voi aveţi toate drepturile, iar noi, corvezile !
Evacuaţi-le din sală !
Vă puteţi înşela soţia cum şi cu cine vă place !
Iar când ea vrea să facă la fel... Nu-i aşa, domnilor ?
Dacă Charles Bovary ar fi ucis-o pe Emma,
tot ea ar fi fost acuzată, că l-a împins la crimă.
Nu vă ajunge să fiț mame şi neveste ?
Gata ?
Lăsăm să curgă puţin.
Grozav ! lar soţia mea nu e aici.
- Face o călătorie ? - Nu, e suferindă. Cu nervii.
Stă închisă în camera ei de câteva săptămâni.
Nu doi odată!
- Ne revenim ! - Nu-i nimic, al meu rezistă.
Mă ocup de al dv.
Emma ? Emma !
Emma, am nevoie de tine !
Doamnă ?
Doamnă!
Emma, oţetul ! Repede !
Şi-a venit în fire.
Emma, ia ligheanul. Dacă-l vede, leşină iar.
Revino-ţi !
Du-te la aer, băiete !
Ai văzut ce palidă e ?
Ador femeile palide,
M-am uitat bine la ea.
Dezbrac femeile la fel de bine Cu privirea şi cu mâinile,
Sânii ca merele, un funduleţ delicios.
Prost folosit, dacă mă-ntrebi.
Cască gura după iubire, ca un crap scos din apă.
O voi avea.
Mulţumesc, doctore. S-a terminat cu bine.
Datorită dv şi fermecătoarei dv soţii.
Vă mulţumesc. Am mai scos-o din ale ei.
E mereu aşa tristă şi fragilă.
Poate i-ar trebui să iasă la aer, să se mişte.
Nu i-ar face bine o plimbare călare ?
Eu n-am timp s-o duc la plimbare.
În grajdurile mele, am o iepşoară blândă, dar neinfricată.
M-aş simți onorat ca soţia dv s-o încalece.
Dacă nu vă temeţi de bârfele oamenilor.
Nu mă tem niciodată de bârfe. Sănătatea înainte de orice.
V-aţi rănit.
N-am nimic.
Vreau să plec.
Vă temeţi de mine.
Totuşi, soţul dv spunea că nu vă temeţi de nimic.
- Nu vorbesc despre soţul meu. - Nici eu nu vreau.
Emma, iertaţi-mă, n-am rezistat.
Sângele pe pielea dv atât de albă...
Are gust de cireaşă, ştiţi ?
Emma, spuneţi-mi că mă iertaţi.
Da, voi femei, ce-ar fi de zis E că aveţi acea putință
Să ne-azvârliţi cu un surâs Intr-un vârtej de suferinţă.
Da, două vorbe, o tăcere, Privirea rece, de metal,
Dau celui ce iubire cere O lovitură de pumnal.
Vă place Lamartine ?
N-ar trebui s-o mărturisesc, dar versurile lui mă fac să plâng.
De ce să n-o mărturisiţi ?
Dacă vă plac poemele lui, sunteţi un bărbat sensibil.
Foarte...
Prea.
E frumos să plângi de emoţie. Mai ales pentru...
Pentru un bărbat.
Un bărbat ca dv.
Înțeleg. M-aţi luat drept un necioplit.
Nu, deloc!
Dimpotrivă.
Veniţi.
Emma, de când te-am văzut, nu mai trăiesc, nu mai dorm.
Am nevoie de ochii tăi, de vocea ta, de gândurile tale...
Nu mai spune nimic. Să plecăm.
Mă sperii. Dă-mi drumul.
Te iubesc, Emma. Din tot sufletul.
Te implor să nu mă respingi.
Te iubesc.
"Îşi repeta: Am un amant, un amant !"
"Avea să simtă bucuria iubirii, febra fericirii la care nu spera."
"Pătrundea pe tărâmul minunat al pasiunii, extazului, delirului.”
Dacă măcar s-ar fi simțit vinovată ! Dac-ar fi avut remuşcări !
Dar nu ! Ea se întoarce acasă, se priveşte în oglindă şi-şi zice:
"Am un amant, un amant."
- E o târfă Emma dumitale ! - Idiotule ! Idiotule !
Se îmbătase pentru prima oară.
Nu putea măsura încă pericolele beţiei.
Totuşi, dl Flaubert insistă: "Niciodată dna Bovary”
"n-a fost mai frumoasă Ca în acea perioadă."
E o provocare de toată frumuseţea.
E frumoasă pentru că e fericită,
Vrea ca toţi s-o ştie. Începând cu soţul ei.
Cum de te-ai trezit aşa devreme ?
Am vrut să culeg flori înainte să se facă prea cald.
- Să culegi flori ? - Da, flori.
Pentru buchete. Am pus unul în salon, pe pian.
-Vrei şi la tine în cabinet ? - Da, vreau.
Ce amabilă eşti !
Tu eşti amabil.
Miroşi frumos.
Aşa arăți bine.
Gata! Am multe de făcut astăzi.
Emma... Nu poţi veni aşa, în fiecare dimineață.
Rişti prea mult. Soţul tău o fi el nerod, dar nu orb.
Uite ! Cadou!
Emma... lar ?
Hai, deschide-o !
Să-ţi sigilezi scrisorile.
Cele pe care mi le trimiţi mie,
Sper că nu scrii şi altora.
Promiţi ? Juri ?
Nu citeşti ? Am gravat "Amor nel cor".
"Cu iubire în inimă”, adică.
Eu sunt în inima ta, tu, în inima mea.
E aur, ştii ?
Uite ce gravură frumoasă !
Îmi faci prea multe cadouri.
N-ai rentă, de unde banii ?
Am un aranjament cu dl Lheureux. N-ai idee ce serviabil e.
ŞI se pricepe de minune să găsească lucruri pe gustul tău.
Nimic nu e prea frumos pentru tine. Pentru noi.
Ia spune, îţi place sigiliul ? "Amor nel cor", iubire.
Mă iubeşti ?
Spune-mi-o!
Nu stingi ? Mi-e somn,
Mie nu. Mai citesc puţin. Dormi.
Întoarce-te acasă !
Repede, Emma ! Soţul tău s-ar putea trezi.
Te iubesc pe vecie.
Mi-e prea greu să te las, prea greu, prea greu.
Cum poţi să-mi ceri asta ?
Ajunge, hai !
Întoarce-te la tine. Acum !
"Nu mai avea, ca altădată, vorbele dulci, care-o făceau să plângă,"
"nici dezmierdările aprige, care-o înnebuneau.”
"Aşa că marea lor iubire în care se cufundase”
"părea să scadă asemenea unui fluviu pe cale să sece"
"şi din care rămânea doar mâlul."
"Refuza să creadă, Îşi sporea tandreţea,"
"pe când Rodolphe îşi ascundea tot mai puţin indiferenţa.”
Sincer, Rodolphe al dv nu pare prea stimabil, dar e de înţeles.
Iar Emma dv a devenit un monstru de duplicitate.
Dar coborârea ei în infern începe în toiul acelor îmbrăţişări furate.
Iar cea pe care-o socotiţi incarnarea imoralității
va repune morala în drepturi, pedepsindu-se singură.
Chiar aşa ?
"Ea nu ştia dacă regreta că-i cedase"
"ori dacă, din contră, nu voia să-l iubească mai mult."
În plus, e şi proastă.
Proastă ? Prost eşti dumneata, care nu cunoşti deloc femeile.
Ascultaţi mai departe:
"Rodolphe descoperi în această iubire plăceri neexplorate."
"Pudoarea îl incomoda. O trata fără menajamente.”
"Făcea din ea o făptură docilă şi coruptă. O subjuga."
"Ea aproape se temea. Se întreba chiar de ce-l detesta pe Charles"
"şi dacă n-ar fi fost mai bine să-l poată iubi."
Fiindcă voia să-l iubească l-a împins la ruină ?
Tot ce-a făcut a făcut din egoism şi vanitate.
E o metodă nouă de a lecui picioarele strâmbe.
Pacientul nu suferă.
Doare mai puţin decât îndepărtarea unei bătături.
Ar fi grozav pentru bietul Hippolyte.
Dar sunt eu în stare ?
Sigur că eşti în stare.
Succesul ca şi sigur al operaţiei va îmbunătăţi viaţa lui Hippolyte
şi vă va spori reputația şi averea.
Cu siguranţă se va scrie despre dv în "Fanal de Rouen'. Parcă văd:
"Micul oraş Yonville a fost teatrul unui experiment chirurgical”
"şi al unui act filantropic din partea domnului Charles Bovary,"
"unul dintre cei mai distinşi practicieni ai noştri.”
Iţi dai seama ? Numele tău va apărea în ziar.
Gloria, dle Bovary ! Gloria !
Aşa!
Gata, Hippolyte !
Atenţie !
Aproape am terminat, băiete.
Să vezi ce picior frumos îţi facem.
S-a terminat, gata !
Gata, băiete, asta a fost !
Nimeni nu s-a gândit că face gangrenă.
Oricum, eu nu i-l pot amputa.
L-am comandat un picior de lemn.
Am să plătesc pentru tot.
Emma, spune ceva !
M-am săturat de tine.
De vocea ta, de corpul tău, de mediocritatea ta.
Şi de bunătatea ta. N-o mai suport.
Nu reuşesc să te iubesc, Charles. Mă înăbuş.
Nu pricepi, te uiţi la mine. Ce vezi?
O vezi pe "nevestica' ta, cu care ieşi la braţ
pe străzile târgului ăsta care mă ucide.
Dar habar n-ai cine e Emma, nu ştii nimic despre ea.
Emma, te implor, spune-mi ceva.
Mă duc să fac un ceai.
E un monstru. Ăsta-i cuvântul potrivit,
S-a mai pomenit o asemenea lipsă de sensibilitate ?
Pentru Emma, dragostea vine la pachet cu admiraţia,
iar Charles Bovary e imposibil de admirat,
în ciuda sau, mai degrabă, din cauza eforturilor sale,
care-l fac mai curând penibil decât dezirabil.
Femeia aceasta n-are nici 30 de ani.
Simte nevoia să iubească, să trăiască.
Da, să trăiască ! Noi, bărbaţii, avem acest drept !
Ce ştii dta despre femei ?
Linişte !
M-a durut.
Ştiu,
Sunt la capătul puterilor.
Nu mai pot continua aşa.
Salvează-mă.
O iubire ca a noastră se trăieşte la lumina zilei.
Ia-mă de-aici, te implor.
ŞI fiica ta ?
O luăm cu noi.
Vom trăi pe malul mări sau la munte.
Nu ne vom despărţi niciodată.
Va fi ca o îmbrăţişare, pe zi ce trece mai strânsă,
Ce spui, mă răpeşti ?
Spune-mi că mă răpeşi.
Spune-mi.
Da, te răpesc.
Doamnă!
Dragul meu domn Lheureux...
Voi avea nevoie de un mantou amplu, cu guler mare, căptuşit.
Plecaţi într-o călătorie ?
Nici vorbă. Dar, vedeţi...
Nu contează.
Ştiţi măsura, nu-i aşa ?
Îmi mai trebuie şi un cufăr, Nu prea greu.
Înţeleg. 92 cm pe 50, cum se fac acum ?
Da, foarte bine.
Mi le-aţi putea aduce în... Să zicem 15 zile ?
Fireşte că pot, frumoasă doamnă.
Pot orice doriţi, doar ştiţi asta.
Şi dlui Bovary îi trebuie un mantou de călătorie ?
Soţul meu are tot ce-i trebuie, mulţumesc.
Să nu uit ! Păstraţi totul aici.
Cât priveşte mantoul, daţi-mi adresa croitorului
şi spuneţi-i să-l ţină la dispoziţia mea.
Mă gândeam... Ar fi bine să reînnoim cele două poliţe.
Astfel, n-aţi avea altă grijă decât să fiţi frumoasă
şi să profitați de tinereţea dv. Cine ştie ce ne rezervă viitorul ?
Am putea muri mâine, eu, dv, cei dragi nouă.
Semnătura mea ajunge ?
Nu sunteţi dv stăpâna casei ?
Sigur, pe viitor, în caz de nevoie şi pentru a evita hârţogăria,
există o modalitate simplă şi discretă.
A, da?
O procură. Pe numele dv. Pe care s-o semneze dl Bovary.
Are încredere în dv, nu-i aşa ?
Bineînţeles, Incredere deplină.
Domnule...
Jeannot !
Ascultă... Nu-i rău deloc.
"De ce-a trebuit să te cunosc ? De ce erai aşa frumoasă ?"
"Să fie vina mea ? 0, Doamne, nu !"
"Doar fatalitatea e de vină !"
- E bună asta cu fatalitatea, nu ? -E de efect, cu siguranţă.
Şi-apoi ce să mai spui ? Fatalitatea e fatalitate.
Am mai adăugat un paragraf, de teamă că vine să mă convingă.
"Voi fi departe când vei citi aceste rânduri triste.”
"Nu-l uita pe nefericitul care te-a pierdut,"
"ca să nu te piardă. Adio.”
Şi-am adăugat încă un adio, despărţit: "A Dieu”.
E frumos. Foarte frumos.
Cum să semnez ?
De ce nu "Rololphe" ? Ar fi cel mai simplu.
Nu, e prea sec... Nu.
"Al tău devotat..."
Nu, nu...
"Prietenul tău" ?
Da, e bine "prietenul tău”.
Biata de ea!
Mă va crede insensibil ca o stâncă.
Ar fi bune nişte lacrimi, De-aş şti să plâng...
Apă!
Poate nu e momentul, dar...
Va fi mulţumită că folosesc cadoul ei.
L-o vei duce mâine, ca de obicei.
Hai să mâncăm, mi-e foame !
Doamnă!
Valetul dlui Rodolphe a adus astea pentru dv.
Pune-le aici.
"Sărmanul meu înger, ştii în ce hău era gata să te atrag ?
"Emma, nu vreau să-ţi nenorocesc viaţa."
"Lumea e crudă, Emma.”
"Ai fi fost expusă întrebărilor indiscrete, calomniei, dispreţului."
"Plec, Emma... Unde ? Habar n-am."
"Voi fi departe când vei citi aceste rânduri triste.”
"Nu-l uita pe nefericitul care te-a pierdut,"
"ca să nu te piardă. Adio.”
Doamnă...
VĂ aşteaptă domnul. Supa e servită.
Mulţumesc.
Mănâncă măcar un fruct.
Sunt delicioase.
Ar trebui să le guşti.
Au strâns tot soarele în ele.
Emma, mă îngrijorezi.
N-am nimic. De la nervi.
E cabrioleta lui Rodolphe de Boulanger.
Pare că ne părăseşte.
Negreşit, toată lumea pleacă.
Emma!
Nervii ! Convenabil !
Doamnei îi sunt înşelate aşteptările şi cine plăteşte preţul ? Soţul ei.
L-ar fi părăsit fără o vorbă.
Plănuia să-i ia copilul, crimă pedepsită de lege,
iar el e obligat s-o îngrijească, şi-o va face ca un sfânt. Citez:
"Şi-a abandonat toţi bolnavii, nici nu mai dormea.”
Ruşine să-i fie !
Această femeie e o ruşine pentru tot neamul femeiesc.
Emma nu e o femeie decepţionată,
ci o femeie trădată.
O femeie nedreptățită, fiindcă moare din dragoste.
Din dragoste !
Curtea consideră, poate, că e ruşinos să iubeşti ?
Dragă prietene, stăpâniţi-vă. Sunt aici să vă apăr.
Continuând astfel, riscaţi ce e mai rău.
Emma trăieşte în mine, lăsaţi-mă vorbesc pentru ea,
Vorbiți, dle Flaubert, agravați-vă situaţia.
Emma a cunoscut febra...
Emma Bovary a avut febră timp de 43 de zile.
O febră cerebrală atât de puternică,
încât a cerut preotului s-o împărtăşească.
A, da ! Pasa ei religioasă.
Rămâne aceeaşi femeie pătimaşă, care umblă după iluzii,
dar pe care le caută în lucrurile cele mai sfinte,
Dimpotrivă. Primind Împărtăşania, Emma aspiră
la o iubire deasupra tuturor celorlalte şi care sporeşte etern.
Voluptuoasă azi, cuvioasă mâine.
Dumnezeu e iubitul ideal, care n-o va părăsi niciodată.
Nu vă cer s-o scuzați,
ci, măcar o dată, să încercaţi s-o înţelegeţi.
S-o înţelegeţi.
Eu eram, prietenul Homais, care vine zilnic să întrebe
cum se mai simte scumpa noastră suferindă.
V-aţi recăpătat culoarea. l-aţi dat tonicul ?
Nervii fragili se fortifică asemenea muşchilor.
Poftim ! Beţi asta, în cinstea însănătoşirii dv.
Dacă nu astăzi, mâine.
Trebuie să vă înveseliţi cu un vin acidulat.
Ajutaţi-mă s-o sprijin.
Daţi-mi mâna !
Ţi-ai revenit, scumpa mea ?
Ce-ar fi să mergeţi la teatru ? Adoraţi muzica.
Marea cântăreaţă Anna Taillon cântă la opera din Rouen.
Nu, n-am destulă forţă.
Ba da, e o idee excelentă.
Iţi comanzi o rochie la prietenul Lheureux.
Rezerv o lojă, dormim la hotel. N-am făcut-o niciodată.
Comoara mea !
Nu e cazul să-ţi faci atâta sânge rău pentru o operă, nu ?
E o poveste de dragoste, pricepi ?
Tocmai, nu pricep.
De ce-o persecută seniorul pe femeia iubită ?
Ce contează ? Mi-e sete.
Ia te uită, e Leon !
-Leon? - Leon Dupuis. Leon al nostru.
Ce întâmplare fericită !
Bună seara. Nu mai sunteţi la Paris ?
Nu, sunt aici, la Rouen.
Mă iniţiez în afacerile Normandiei, care sunt diferite de cele din Paris.
Fetiţa dv ce mai face ?
Bine, mulţumesc. Frumoasă ca mama ei.
Dacă soţia mea vi se pare trasă la față, a fost suferindă, Nervii.
Lasă, Charles! Nu-l plictisi pe prietenul nostru.
E sufocant aici. Să mergem.
Spuneţi-mi, la Paris vă duceţi des la spectacole ?
În fiecare săptămână. Am ascultat toţi marii cântăreţi.
Păcat că nu vedem sfârşitul. Începusem aproape să mă amuz.
- Mai e o reprezentaţie mâine. - Mâine plecăm înapoi la Yonville.
Dar poate vrei să rămăi tu, să mai mergi o dată la operă.
Nu..
- Aţi putea-o însoţi la spectacol ? -Da, fireşte.
Cu plăcere.
La Paris, vă scriam adesea scrisori, pe care apoi le rupeam.
De ce ?
Datoria îmi impunea să mă sacrific,
Eraţi o forţă de neînţeles, care-mi captiva viaţa.
Cum se face că nu mi-a mai spus nimeni aşa ceva ?
Dacă ne-am fi întâlnit mai curând, ne-am fi recunoscut.
Dar astăzi ne-am recunoscut.
Leon, la ce bun să visezi ?
Altele vă vor iubi, și le veţi iubi. Veţi trăi mii de întâmplări.
Eu, niciuna.
Am renunțat la tot. Ce v-aş putea oferi ?
Să rămânem prieteni, ca înainte.
- Acea prietenie fraternă... - Dar nu mai suntem "înainte".
Lăsaţi-mă să vă mai văd o dată, o singură dată.
Unde vreţi dv.
Spuneţi da.
Mâine, la ora 11:00, în catedrală.
"Nu mă aştepta, prietene. Trebuie să mă uiţi.”
"Nu se cuvine să ne mai vedem, Leon.”
"Gândeşte-te la soţul meu, la fetiţa mea.”
"Ieri pomeneai de datoria dtale. Astăzi, nevenind la întâlnire,"
"Îmi fac eu datoria. Trăieşte, fii fericit, departe de mine."
Mă întorc la Yonville. Citeşte-o după ce plec.
Leon!
Vizitiu !
Leon, nu pot!
La Paris, se face zilnic.
- Unde mergem ? - Oriunde vrei.
Domnul a plecat la o vizită. Era foarte tulburat.
Zicea că vă explică dl Homais.
Ţine!
Te îmbrac, te hrănesc, te educ, şi uite cum îmi mulţumeşti.
N-ai văzut nimic, nu ?
În colțul din stânga, pe al doilea raft ?
- Nu... nu ştiu. - Nu ştii !
Un borcan cu o etichetă, pe care am scris cu mâna mea "Pericol”.
Ştii ce înseamnă asta ? Vrei să mă vezi pe banca acuzaţilor ?
-De ce? - Arsenic, neghiobule !
Ai luat tingirea pentru dulceaţă de lângă borcanul cu arsenic.
Voiai să ne otrăveşti pe toţi ?
Aveţi să-mi explicaţi ceva ?
Duci la mine un trai de huzur.
Aşa-i, aşa-i... A murit socrul dv.
E un buchet frumos.
L-am cumpărat azi-dimineaţă.
De la o cerşetoare.
Tata adora violetele.
Charles, eşti atât de sensibil.
Vrei să mă ocup în locul tău de succesiune ?
Să te scutesc de bătaia de cap ?
Fă-mi o procură şi scapi de griji.
Berthe plecă mâine la doica ei. Poate să vă sărute ?
Da, dar mai târziu.
-O procură ? -Da.
Cred că aşa se cheamă, dar nu sunt sigură.
Va trebui să ne interesăm.
L-am putea întreba pe Leon, Pare bine pregătit.
Ne-ar ajuta, e îndatoritor.
E picătura care-a umplut paharul. ŞI nu cu vin, cu venin.
S-a pomenit un caracter mai imoral, mai veninos şi cinic
ca al acestei femei, care nu respectă nici doliul ?
Emma nu mai e ea însăşi.
A redevenit prada a ceva ce-o depăşeşte.
Plăcerea înrobeşte, maestre.
Plăcerea atotputernică ! În numele plăcerii înrobitoare,
suntem obligați s-o înţelegem pe eroina dv ?
Chiar aşa, dle Flaubert ?
Doamnă Bovary ?
Ar trebui să-mi plătiţi ce mi-aţi comandat.
Nu aici, vă rog!
Sunt mulţi bani la mijloc.
Ştiţi bine că nu pot face rost de bani bătând din palme.
De ce nu vindeţi căsuţa din Barneville,
a răposatului dv socru ?
Se poate să am un cumpărător. 4000 de franci, un preţ excelent.
Semnătura dv ajunge.
Soţul dv v-a făcut procură pe toate bunurile sale.
V-aş da jumătate din sumă imediat, iar cu restul v-aţi achita datoria.
Îmi veţi semna patru bilete la ordin a câte o mie de franci fiecare,
pe care le voi păstra la mine, fireşte,
Între prieteni, totul se aranjează.
Foarte bine.
E tatăl meu.
Nu mai reuşesc să cânt.
Vom vinde pianul.
Vai, doamnă, ar fi păcat să vă irosiţi talentul.
Am auzit de o domnişoară Lempreur, profesoară de muzică la Rouen.
Nu mai e tânără, cu siguranţă n-ar cere mulţi bani.
La Rouen ? N-are sens.
Aş merge o dată, de două ori, iar apoi ?
Lecţiile nu te ajută decât dacă ai continuitate.
Ce te-ar împiedica să mergi săptămânal ?
Joia, de exemplu.
Ai lua diligenţa la ora 8:00, şi-ai petrece ziua la Rouen.
Pian, plimbări, magazine.
- L-ar face bine, nu credeţi ? - Da, puţină animaţie, sigur.
- Iau asta, - Foarte bine.
Mi-ar trebui şi o pereche de pantofi din satin, gri perlat,
Acesta ce e ?
Un carusel cu ţigări de foi.
Fermecător ! Pot să-l iau ?
Bineînţeles,
De câteva săptămâni, veniţi aproape zilnic să comandați câte ceva.
Mă flatează că o femeie drăguță se gândeşte aşa des la mine,
E foarte frumos, mulţumesc.
Charles Bovary o dezgustă.
Cât despre amant, îl manipulează,
îi absoarbe voinţa, e stăpână pe el mai mult decât pe sine.
Şi e mai fericită ? Deloc.
Coboară, una câte una, treptele abjecției.
E un mediocru acest Leon. Cum ar putea el să subjuge
sau măcar să păstreze o femeie cu temperamentul Emmei ?
Acum îl cunoaşte, îl vede aşa cum e, un laş.
Citez: ”Incapabil de eroism, slab, banal, mai moale ca o femeie, avar.”
Nu, cel la care visează, bărbatul care i-ar conveni,
e genul de erou din cărţile care i-au legănat copilăria.
Nu romanele ei îl vor ruina pe bravul Charles,
fiindcă e pe cale să-l ruineze. Ci viciul.
Iar viciu, mereu viciu ! E intolerabil !
Dar chiar ştiţi ce înseamnă viciu ?
O femeie cu adevărat vicioasă ? Sau un bărbat, de altfel ?
Dle Flaubert, staţi jos şi lăsaţi-l pe avocatul dv să vă apere.
Insultaţi şi târâţi în noroi opera mea şi pe mine.
Vreţi să fiu şi eu redus la tăcere ca Emma ?
Domnu-le, aşezaţi-vă ! Pentru binele dv !
Nu mai veni după mine la birou, te rog.
Patronul meu e la curent, mi-a ţinut o predică,
a zis că-mi periclitez viitorul frecventând o femeie măritată.
E enervant, înţelegi ? Mi-ar putea dăuna.
Ce pot să fac ?
Mi-aţi promis să nu puneţi poliţele mele în circulaţie,
iar acum acel domn Vincart ne pretinde o avere.
Asta pentru că dv îmi datoraţi 0 avere, draga mea.
Îmi ajunsese cuţitul la os, am fost silit să scontez poliţele dv.
Dlui Vincart vă sfătuiesc să-i plătiţi, e mai fioros ca mine.
ŞI dacă nu pot plăti ?
Se judecă la tribunal, apoi urmează sechestrul.
Îmi pare rău.
Maestrul Dubocage, patronul meu...
l-a scris mamei.
L-a spus că am o relaţie cu o creatură periculoasă,
O sirenă, un vampir.
E târziu, Emma.
- Nu te întorci la Yonville ? -La ce bun ?
Mă duc s-o caut.
Eşti sigură că nu ţi-a spus nimic ?
Nu, domnule.
Domnule, doar nu plecaţi aşa, noaptea, la Rouen. E o nebunie.
Trebuie s-o găsesc.
Nu mai putem continua aşa.
Ce să continuăm ?
Ce să continuăm, Leon ?
Să colindăm pe străzi, fără ţintă. Pari sfârşită,
Staţi ! Lăsaţi-mă !
De ce, frumoaso, nu-ţi place să dansezi ?
E prea mândră.
Încetaţi ! Încetați !
Pe unde-ai umblat ? Am fost foarte îngrijorat !
Am trecut pe la hanul tău, apoi pe la Leon, nu era acasă.
Deci m-am întors la han, unde am căpătat adresa drei Lempereur.
Sigur că eram la ea, dar mi-a fost rău.
Nu mă simt liberă dacă o mică întârziere te dă peste cap.
Sunteţi sigur că asta-i trebuie pentru nervi ?
Fiindcă prafurile de luna trecută nu i-au prea ajutat.
Nu mai doarme, noaptea citeşte ori stă la fereastră.
Nu ştiu ce să mă fac.
Sunteţi un soţ bun şi-atât de grijuliu.
Dar un al doilea copil nu i-ar face mai bine ca leacurile mele ?
Care sunt excelente, fiţi sigur.
Dar un copil te ţine ocupat, nu-ţi lasă timp de gânduri negre.
Nevesti-mii, şi vă spun asta confidenţial, îi dau de lucru
cu un nou-născut o dată la doi ani.
Am ocupat-o foarte bine, a născut deja patru.
Iar ea e foarte mulţumită,
Merge foarte bine, dnă Yvette. Nu vă faceţi griji.
- Emma ! -Da?
Pacienta m-a asigurat că a trimis banii.
Chiar s-a supărat puţin când am insistat.
Mi-a spus că tu i-ai scris să-i ceri plata.
Adevărat. Trebuie să se ocupe cineva şi de treburile astea.
Tu eşti atât de bun, încât n-ai cere bani niciodată.
- Dar unde sunt banii ? -Aici,
Chiar ne trebuie toate astea ?
Îţi place că primim complimente, că e frumos aici.
Dle doctor, a venit dl Ponson.
Cere 8000 de franci. În 24 de ore.
Altfel, ne pune sub sechestru mobilierul.
-E o glumă ? -Nu.
Credeai, micuţă doamnă, că "bunul Lheureux”
avea să fie furnizorul şi bancherul dtale la nesfârşit ?
Trebuia să-mi capăt banii cuveniţi.
Tribunalul a recunoscut datoria, a dat sentinţa, v-a comunicat-o.
De altfel, e mâna lui Vincart.
- N-aţi putea... - Absolut nimic.
Nu mai pot nimic pentru dta.
Dar n-am înţeles... N-am înţeles, domnule...
Bineînţeles, Aveai ceva mai bun de făcut.
Te distrai de minune la Rouen.
Fără morală !
Nu strică niciodată.
Te implor, prietene...
Şterge-ţi lacrimile, nu mă impresionează.
Nu ţi-am fost prieten niciodată, o ştim bine amândoi.
Şi nu voi fi nici amantul dtale.
Prea mulţi admiratori au trecut pe-acolo înaintea mea.
Eşti un mizerabil.
Pot să mai semnez ?
M-am săturat de semnăturile dtale.
Hai, domniţă, nu ne-au făcut banii pe noi.
Annette, nu uita cele trei cupoane din 14.
Da, domnule.
De unde să iau atâţia bani ?
La câţi prieteni ai...
Domnule Lheureux, vă implor !
O luăm de la capăt ?
Mai lăsaţi-ne câteva zile !
Du-te să plângi pe umărul soţului dtale.
E slab și te iubeşte. Bietul om !
Deci ?
Am fost la trei persoane.
Degeaba.
Nici măcar 3000 de franci ?
Dă-mi un pahar cu apă.
În locul tău, aş şti de unde să iau bani.
- De unde ? - De la biroul tău.
De acord. Îţi aduc banii mâine, la Yonville.
Te aştept la ora 15:00, în faţa bisericii.
Aşa facem, iubito.
Totul se va aranja.
Doamnă...
La o parte ! Legea e lege!
Sunt oameni cinstiţi ! Nu puteţi ! N-aveţi dreptul !
Vezi că te arestez ! Circulă !
- N-a venit dl Leon ? - N-a venit nimeni.
Vă caută domnul. Plânge.
În locul dv, aş şti unde să mă duc.
Cee?
Doamna Bovary, domnule.
Lăsaţi-ne, vă rog.
Intră.
Am suferit enorm.
Am fost multă vreme bolnavă. Foarte grav.
Doctorul mă credea pierdută.
Totuşi, nu te-ai schimbat, eşti la fel de încântătoare.
Sărmane farmece... Doar le-ai disprețuit.
Iubeşti pe altele ?
Poţi să-mi spui, nu mai sunt geloasă.
Chiar le înţeleg. Le găsesc scuze.
Le-ai sedus, după cum m-ai sedus pe mine.
Eşti bărbat, şi ai tot ce-ţi trebuie pentru a fi iubit,
Dar cu noi doi a fost altceva. Fericire deplină, nu-i aşa ?
Dar vom reîncepe.
Să ne iubim.
Vezi ? Râd. Sunt deja fericită.
Iţi cer iertare. Am fost imbecil crud.
Încă te iubesc, ştii ? Te voi iubi mereu.
Dar de ce suferi atât ?
Sunt ruinată, Rodolphe, Împrumută-mi 3000 de franci.
Soţul meu îşi încredinţase toată averea unui notar,
care-a fugit cu banii.
Ne-am Împrumutat, clienţii nu plătesc.
Dar astăzi, pentru 3000 de franci,
ne pun bunurile sub sechestru. Se întâmplă chiar acum.
Am venit, contând pe prietenia ta.
N-am o asemenea sumă.
N-oai?
Nu m-ai iubit niciodată.
Sunt strâmtorat eu însumi, draga mea.
Când eşti strâmtorat, nu-ţi îmbraci în argint patul puştii,
nu păstrezi o pendulă cu încrustații de baga.
Eu aş fi vândut totul,
aş fi trudit cu mâinile mele, aş fi cerşit pe străzi,
pentru un surâs, pentru o privire, pentru un "mulţumesc” al tău.
Dar tu rămâi impasibil, ca şi cum nu m-ai fi făcut să sufăr destul.
Dar ce te-a Împins spre mine ? A fost un pariu ? O provocare ?
Totuşi, m-ai iubit. Ai spus-o. Mi-ai jurat iubire eternă.
Mai ştii planurile noastre de călătorie ?
ŞI scrisoarea care mi-a sfâşiat inima ?
Iar când vin la tine, la tine, care eşti bogat,
pentru un serviciu pe care l-ar face primul venit,
tu mă respingi.
Pentru că asta te-ar costa 3000 de franci.
- Nu-l am. - Nu-i ai ? Nu-i ai ?
Nici nu-i vreau !
Nu-i vreau !
Niciun personaj al cărţii n-a făcut-o pe Emma Bovary să-şi plece capul,
nicio împrejurare n-a făcut-o să se căiască.
Aleargă spre propriul sfârşit, cum alerga la amanţii ei.
Doamnă Bovary ?
- Dă-mi cheia ! - Nu, doamnă.
Vreau să scap de şobolanii care nu mă lasă să dorm.
M-ar ucide dl Homais.
Vrei să mă îmbolnăvesc fiindcă nu pot să dorm ?
Justin, ce se întâmplă ?
Va fi vina ta, ştii ?
Nimic, domnule.
Ce faceţi ?
Ia mâna ! Dacă scoţi o vorbă, vina cade pe stăpânul tău.
Ce faci ?
Berthe, las-o pe mama liniştită.
O vei citi mâine. Până atunci, nicio întrebare.
Te simţi rău ?
Mi-e sete, foarte sete.
Poftim !
Ce-i cu tine ?
Mă sufoc.
Emma, ce ai ?
Emma!
Uită-te la mine. Ce ai ?
Taci, nu vorbi.
Nu te îngrijora, am să mă ridic îndată.
Ce-ai luat?
Răspunde-mi.
Nu, nu...
De ce-ai făcut asta ?
În curând, n-am să te mai necăjesc.
De ce-ai făcut asta ?
Tueşti bun. M-ai fi iertat.
Încredinţează-ţi suferința lui lisus, copila mea.
Să ne rugăm.
La ce bun să ne rugăm, când Domnul ne ştie toate trebuinţele ?
Să ne rugăm.
Dacă asta ar ajuta la călătoria de pe urmă,
în atâta amar de vreme s-ar fi aflat.
Emma!
De-acum e la Domnul.
Să ne supunem îndurării divine.
Îl urăsc pe Dumnezeul tău.
Nu e demn să fie în odaia asta.
Nu înţelegi nimic.
N-ai înţeles-o, n-ai iubit-o. leşi imediat !
Ieşiţi cu toţii !
Nimeni n-o cunoştea.
Am plecat, domnule.
Cu rochiile, sunteţi sigur ?
Am aflat.
Eram plecat, de aceea n-am venit.
Regret sincer.
Cred că aţi suferit mult.
E foarte cald pentru timpul ăsta din an.
Veţi avea multe cazuri de febra fânului.
Nu vă port pică.
Nu vă mai port pică.
Acuzarea spune că moartea acestei femei e voluntară,
ea şi-a ales ora şi clipa. Dar putea Emma să trăiască ?
Conjur Curtea să pronunţe interzicerea acestei cărţi ruşinoase
şi să-i condamne pe dl Flaubert şi pe editorii săi
după prejudiciul moral cauzat cititorilor inocenţi.
Maestre, ultimul cuvânt aparţine apărării.
În clipa aceasta, la Paris, pe scenele teatrelor,
ne sunt înfățişate femei uşoare, care, fericite,
apar la braţul unor bărbaţi bogaţi şi puternici.
Asta înseamnă respectarea moralei publice ?
Iar cel care vă înfăţişează femeia adulteră murind în mod ruşinos,
acela ultragiază morala ?
Cu siguranţă, Charles Bovary ar fi dus, fără Emma,
un trai mai liniştit.
Dar nu iubind cunoaştem adevărata fericire ?
Iar iubirea pentru această femeie, oricât de tragică a fost ea,
n-a iluminat întreaga viață a acestui bărbat ?
Cum această carte, n-a fost scrisă, precum altele,
doar spre satisfacţia persoanelor senzuale,
în spiritul impudorii şi desfrâului,
sau spre a ridiculiza lucruri ce impun respectul tuturor,
cum, date fiind împrejurările, nu s-a putut stabili
că Gustave Flaubert şi editorii săi se fac vinovaţi de delictele
care le sunt imputate,
tribunalul îi achită fără a le impune despăgubiri.
Nu vă interzic cartea, donule, dar amintiți-vă pe viitor regulile
pe care un scriitor care se respectă nu trebuie să le încalce vreodată.
Posteritatea e cea care vă va condamna, dle Flaubert.
Noi am ucis-o pe Emma Bovary !
Noi toţi, domnilor ! Noi toţi !
Noi toţi.
Declar şedinţa închisă,
Mulţumesc.
Traducerea: WORDNET MEDIA Www.wordnet.ro