ШУҐАР
Слухаю.
Здається, це ви загубили біля будинку гроші.
Якщо я помилився – перепрошую.
Ні, будь ласка.
Добре.
Містере. Так, це моє.
Говорите англійською.
Службовий обовʼязок.
Чималі гроші. Шкода було б загубити.
Так, дякую.
Я маю запропонувати вам винагороду?
У цьому немає потреби.
Але я попрошу про послугу.
Ви не бачили цього хлопчика?
Зник шість днів тому. Звати Юма.
Я його не бачив.
Думаю, що це неправда, Хідео.
Ви припустилися жахливої помилки.
Надіслали вимогу викупу батькам Юми.
Подружжю Кобаяші. Але пан Кобаяші – не батько Юми.
Ні.
Він вважає себе батьком, але ні.
Юминого батька, рідного батька,
звати Масакі Хашімото, а пан Хашімото...
бос токійської якудзи.
Тому запитання тільки одне.
Що буде далі?
Я даю вам шанс. Просто відведіть мене до хлопця.
Коли Юма буде у мене,
я дам вам дві години, перш ніж дзвонити його батькові.
Ви встигнете доїхати до аеропорту, взяти квиток у будь-яку країну,
головне, щоб за кордон.
У Японії вам життя не буде.
Не люблю робити людям боляче.
Дуже не люблю.
Скажи, де сховав хлопчика, і домовленість буде в силі.
Будь ласка. Скажи, де сховав хлопчика.
Прикро. Ти сам винен.
Чорт. Костюм від лондонського кравця.
Ви хто такий?
Сядьте.
Юма.
Дякую вам.
Маю за честь служити вам, пане.
Ви поранені.
- Я полікуюся. - Воля ваша.
Почекай за дверима.
А тепер вам краще піти.
Не люблю завдавати болю. Це правда.
У світі задосить страждань і без моєї участі.
Розшукувати зниклих.
Повертати їх тим, хто за ними сумує.
Ось що я люблю у своїй роботі.
Це виправдовує і ножові поранення, і зіпсований костюм.
Це жорсткий бізнес.
Але стабільний.
ТОМАС КІНЗІ ЗАПИТ ПОСЛУГ / МІСТЕР СІҐЕЛ
ЗА ДОРУЧЕННЯМ ДЖОНАТАНА СІҐЕЛА
ЛОС-АНДЖЕЛЕС
Хоч би температура спала. А не блює більше?
У мене клієнт...
мушу прощатися.
Сер, вас влаштовує температура?
Можу ввімкнути кондиціонер.
Мені комфортно. Дякую.
Говорите арабською?
Говорю. Багато років тому я жив у Дамаску.
Коли це було величне місто... ще до всіх бід.
Я з Дамаска!
Як вас звати, друже?
Мунзер.
Мунзере,
я чув, як ви говорили про донечку.
Це номер мого лікаря.
Зателефонуйте йому.
Розкажіть про дочку, що хворіє, і обовʼязково
скажіть, що від мене. Він допоможе.
Пане, хай вас Бог благословить.
Дякую.
- Почекати вас? - Ні. Не треба.
Але буду вдячний, якщо відвезете мій багаж у готель.
А якщо диспетчер спитає, скажіть, що й мене там висадили.
Як бажаєте.
- Джун Шуґар, власною персоною. - Привіт, Рубі.
Привіт. Іди сюди. Давно не бачилися.
- Так. - Дай на тебе подивлюся.
- Втомлений. - Довга подорож.
У Токіо зустрів давнього друга.
Каже, місцевий осередок розпустили,
і понад рік він не бачив інших членів.
Я його запросив сюди, до нас, якщо схоче релокейтнутися.
Безперечно. У будинку для тебе дещо є.
- Веди. - Добре.
Мірембе, Мірембе, Мірембе.
Привіт.
Не знала, що тебе так легко звабити.
Це не зваблення, бо я знаю про її наміри.
Розумничка.
- Що в тебе? - Від Гелен.
- Як мило з її боку. - Не віриться, що вона й досі пише.
Паперові листи.
Вона старомодна.
- Старомодна. - Дякую.
Прошу.
То ти коли прилетів, чотири години тому?
Плюс-мінус. Ага.
А де був?
Справи розрулював.
Справи?
Справи.
Наприклад?
Наприклад, справи.
Такі, як Джонатан Сіґел?
Томас Кінзі, адвокат містера Сіґела.
Джон Шуґар.
Ласкаво просимо. Він у саду.
- Знов за мною шпигуєш? - Ні, я...
Мені подзвонив Томас Кінзі.
З приводу твого контракту,
і я подумала, що це дуже дивно, бо коли він мені дзвонив три дні тому,
я йому дуже чітко сказала, що ти зайнятий.
Можливо.
Я перевірив ваші рекомендації.
Вас назвали дуже чесною людиною.
У справах сімейних
містер Сіґел надзвичайно потайливий.
Будь-яке розкриття цієї вкрай особистої проблеми
стане для нього величезною прикрістю.
- Он він. - Он він.
Посади якомога більше. Але й ґрунту сюди досип.
Це все. Дякую. Дуже вдячний.
Шуґар. Джонатан Сіґел.
Це велика честь, сер. Я ваш відданий шанувальник.
Я дивився всі фільми, які ви спродюсували.
Майже всі – як мінімум по пʼять-шість разів,
окрім «Жінки в напівмороку».
Цей переглядав стільки, що вже й не памʼятаю.
- Том, ти можеш іти. Я потім подзвоню. - Містере Шуґар.
Дякую.
- Ходімо? - Авжеж.
То ви – кіноман?
Кіноман? Це...
дуже мʼяко кажучи. Це радше наркозалежність.
Джон, це не смішно. Я не сміюся.
Коли клієнт виходить на тебе безпосередньо, це неповага.
Ти мій працівник.
Не кажучи вже про нашу домовленість –
після Токіо ти береш паузу.
Дуже потрібну паузу.
Я говорив про вас з Емілі Карпентер.
Емілі сказала, що ви займаєтеся одним, і тільки одним.
Розшукуєте зниклих.
Для людей, що цінують конфіденційність.
Таких, як я.
- Рубі, це Джонатан Сіґел. - Мені байдуже.
Зникла дівчина.
Його онука.
Їй 25 років, але для нього вона все ще дитя.
Олівія зникла два тижні тому.
Мій син Бернард сказав мені про це лише кілька днів тому.
Вважає, що вона знову пішла в загул.
Томів офіс підготував те, про що ви просили.
- Це вона. - Вродлива.
З нею таке вже бувало? Зникала?
Так. Але тільки тому, що багато років вживала наркотики
і часто щезала на кілька днів, тижнів, навіть місяців.
Але цього разу все інакше. Ви непокоїтеся. Чому?
Коли Олівія зникала, вона все одно мені телефонувала.
Завжди просила грошей,
а я давав.
А тепер не озивається? Не дзвонить, не...
Цього разу щось не так.
Коли ви востаннє її бачили?
Місяць тому. Ми з нею ходили вечеряти.
Святкували два роки її утримання.
Вона дуже цим пишалася. А я пишався нею.
Того вечора в ній було щось незвичне.
Що ви маєте на увазі?
Вона була енергійна, впевнена, стрімка, весела.
Я дуже чітко бачив, що вона нарешті на шляху.
На шляху до чого?
До того, щоб стати собою.
Я вже старий, Шуґар,
і, правду кажучи, не дуже здоровий.
Моторчик барахлить.
Мені вже ні до чого діла нема,
окрім онуки.
Знайдіть її. Прошу вас.
Це його проблема.
Не моя, не твоя.
Скоро поговоримо.
Джон, це не смішно.
Негайно подзвони Томасу Кінзі й просвіти його.
Рубі,
я не можу.
Не можу. Ця дівчина.
Вона мені нагадує Джен.
Так.
Не знаю, що сказати.
Вона...
Боже. Ну ти паразит.
Чого?
Ти знаєш, як мене перехитрувати.
- Рубі, я не хитрую. Не хитрую. - Аякже.
Я побачив її фото, і одразу... наче то була Джен.
Тобі знадобиться оце.
Дозвіл на приховане носіння,
поновлена каліфорнійська ліцензія приватного детектива,
- водійські права... - Стій.
Дозвіл на приховане носіння. Нащо він мені?
Рубі, та ну. Ти ж знаєш, я не люблю зброї.
Знаю. Та ну. Просто...
Це не звичайна зброя.
Це револьвер Ґленна Форда з фільму «Велика спека».
Як це – револьвер Ґленна Форда з фільму «Велика спека»?
Що ти маєш на увазі? Точна копія?
Ні, це не копія.
Ґленн Форд?
У нього був цей револьвер.
- У Ґленна Форда був? - Я...
- Давай. Скажи. - Револьвер Ґленна Форда.
- Боже. - Так.
Я купила його в колекціонера.
Замовила реставрацію до ідеального робочого стану.
- Чому? - Мені спокійніше,
коли ти при зброї.
А ще зрозуміла, що тільки так можна тобі її впарити.
І хто тут хитрує?
- Ух ти. Спасибі тобі. - Прошу. Нема за що.
- Але ні, дякую. - Нє-а. Ні.
Зможеш усе це забрати, але дещо пообіцяй.
Наприклад?
Наприклад, узяти з собою револьвер,
- негайно. - Добре.
І запишися до доктора Вікерза.
Рубі, мені...
Я цілком здоровий. Прекрасно почуваюся.
Джон, тільки мені не бреши. Ти знаєш, що я тебе знаю.
- До Вікерза мені не треба. - А як рука?
Так.
Нормально.
Добре.
Справу Сіґела бери. Та коли закінчиш, відпочивай.
Добре.
Доки не накажу працювати.
- Бери. - Добре.
- Ти щось забула. - Та ні, це все.
У лівій руці. Покажи.
Дякую.
Їздиш на якійсь реліквії.
Реліквія? Це витвір мистецтва.
Нехай.
- Дякую. - Прошу.
- Ти будеш у «Дель Корасон». - Звісно.
За гроші, які ти там тринькаєш,
- можемо купити тобі гарний будинок. - Мені там подобається.
Там покоївки прибирають у номері двічі на добу.
Консьєрж дбає про всі мої потреби. Обслуговування номерів.
Тобі там подобається, бо завдяки людям, які там працюють,
- ти наче на своєму місці. - Справді?
- Як частина цілого. - Ого.
Але це ілюзія, Шуґар. Тобі потрібен дім.
Містер Баскомб?
Так. Для вас я Ґері.
- Джон Шуґар. - Дзвонили з офісу містера Кінзі,
- просили вас впустити. - Чудово.
Зачекайте. У кожного мешканця своє паркувальне місце?
Безумовно. А в когось – по два.
Покажете місце міс Сіґел?
Так. Прошу сюди.
Машина там стоїть уже зо два тижні.
Як ви знаєте? Не могли ж ви стежити за гаражем 24/7.
Це ні до чого. Усі мешканці мають у машинах пульти до воріт,
а система записує кожен вʼїзд і виїзд.
У мене в кабінеті записує така компʼютерна штука для безпеки...
А запасних ключів у вас часом немає?
Від машин? Ні, тільки від помешкань.
Добре. Покажете її квартиру?
Так. Сюди.
Ось ми й прийшли.
Я не знав, хто вона. Тобто з якої сімʼї.
- Ґері, дякую. Дуже вдячний. - Так.
Далі я сам. І ключі теж візьму.
Ключі від усіх квартир зберігаються у мене. Я менеджер цього корпусу.
Авжеж. Але це кондомініум,
тому всі ключі – законна власність власника кондомініуму,
а це Джонатан Сіґел. Як його представник, я наполягаю.
Дякую.
А якщо станеться непередбачуване? Трубу прорве?
Наберете, це мій номер.
- Набрати вас? - Так, дякую.
Прошу.
Гарна квартира.
Дівчина – Сіґел, інакше й бути не може.
РОК-ФЕМІНІЗМ РУЛИТЬ КЛУБ ZIPPER
СУБОТА, ЧЕТВЕРТЕ КВІТНЯ
Що ви там робите? Ви хто такий?
- Я можу спитати те саме. - Кенні! Кенні!
Стоп. Легше, ковбою.
Я поставив питання, козел. Ти що за хер з гори?
Мене звати Джон Шуґар.
Приватний детектив, з ліцензією від штату Каліфорнія.
- Документи в кишені. - Руки в кишені не опускати.
Добре.
Вибачте, одразу не впізнав.
Авжеж, Дейві Сіґел.
Девід.
Уже не Дейві.
Ви знялися в сиквелі?
До «Хлопця в кутку»,
де ви граєте того самого хлопчика, тільки вже дорослого?
- Так. - Бажаю успіху.
Може, опустите? Зброя мене нервує.
Дякую.
Що ви тут забули?
Мене найняв ваш дідусь,
розслідувати зникнення сестри.
Якщо подзвоните йому чи містеру Кінзі,
- вони підтвердять мої слова. - Не варто. Я вам вірю.
Добре. Тоді вертаймося до початкового обміну.
- До чого? - До... Ну,
я вам розказав, чому я тут,
а ви причину візиту не назвали.
- Мене тато відправив. - Он як?
Я щодня перевіряю, чи не повернулась Олівія.
- А хто дав ключі? - Тато.
У Берні є ключі від кондо, яке Джонатан купив вашій сестрі?
Зведеній сестрі. Але так.
А чому не подзвонили, не постукали у двері?
- Що? - Ви шукаєте Олівію.
Вона могла вже бути вдома, а ви вирішили, що її нема.
Могла валятися без тями.
Не знаю, що вам відомо про Олівію, але
наркоманка – це назавжди.
- Брехун з вас ніякий, Дейві. - Девід.
Найгірший брехун на світі.
Олівії тут немає.
Та я бачу.
І вам тут лишатися ні до чого. Правда?
Гарний костюм.
Добраніч, Кенні.
Знайомства з фанами надихають.
Дотепно.
А це цікаво.
Наляканий хлопчик.
ПЕРШИЙ ПОГЛЯД НА ФІЛЬМ «ПАРІЯ»
Цікаво, чого боїться?
І кого?
Мама Олівії.
Бачу подібність.
В очах.
Рейчел Кей.
Той самий смуток.
Упізнаю блондинку.
Мелані Меттьюз.
Колишня мачуха Олівії, відома рок-зірка.
СТЕП-ХАЙ
А фото свіже.
Може, вона щось знає.
«Степ-Хай Лаунж».
Удома Мелані не було, тому наступним пунктом став бар з фотографії.
Я знаю цей заклад.
КОКТЕЙЛІ СТЕП-ХАЙ
Друже, як тебе звати?
- Карл. - Карл. Джон.
Приємно познайомитися, Карл. А його як?
- Вайлі. - А можна...
- Ага. - Привіт, Вайлі.
Карл, а можна про щось попросити?
Подивишся за машиною?
Я заплачу тобі двісті баксів.
Робити нічого не треба. Тільки...
Якщо хтось спробує її вкрасти чи взагалі близько підійде,
треба лише... Ось телефон.
Подзвони за цим номером.
Сто баксів.
Другу половину віддам, коли вийду. Влаштовує?
- Ще й як. - Добре. Класно.
- Вайлі. - Він любить людей.
Хороший ти хлопець, Карл.
Ми золоті
І я тут, на дорозі
Почуваюся перекотиполем
Уздовж нічних шосе Я кочуся на самоті
Спершу я подумав, що це випадковість.
Так легко знайшлася загадкова жінка з фотографії.
Але щось мені підказує, що її тут можна було знайти завжди.
- Що бажаєте? - Те, що пʼє вона.
Однобочковий бурбон з дистилерії Віллет, сер.
Сто доларів за порцію.
Нерозбавлений. Воду окремо. Даму я пригощаю.
Ви любʼязний, але вона не любить, коли чоловіки купують їй випивку.
Поважаю.
Дякую.
Чудово.
Зазвичай я пʼю скотч, але це легко змусить передумати.
А куштували житнє?
Житнє десь посередині оптимального набору віскі.
Чув, як ковбої замовляють його у вестернах.
«Бармене, хлюпни мені житнього».
Але скуштувати й думки не було.
- Мелані. - Джон.
Привіт, Мелані.
Напитися хочеш?
Для леді можна повторити.
Ти випив стільки ж, скільки я. Я синя, а ти тверезий, як скельце.
Так, у мене дивний обмін речовин.
Мій організм переробляє алкоголь у 50 разів швидше, ніж у нормі.
Я можу випити те, це – усе, що є в цьому закладі,
- і все одно не спʼянію. - Недешеве задоволення.
Може бути.
Нащо пʼєш?
Мені подобається романтика.
Так.
Мабуть, у кіно піддивився.
Обожнюю кіно.
Я люблю наукову фантастику.
Фантастику?
А які найбільше подобаються?
Є улюблений фільм...
Скільки запитань?
Стривай. Треба розібратися. Зараз.
Ти не мудак, не причепа і не слимак.
- Як більш... - Ми щойно познайомилися.
Більшість чоловіків – у цих категоріях. Я знаю. Знаю.
А ти ні,
але ти не той, ким видаєшся на перший погляд.
У тебе є секрети, і ти багато приховуєш.
Ділишся тільки з небагатьма довіреними особами.
А здобути цю довіру не так легко.
Ух ти.
Відвезеш мене додому?
Усе добре.
Карл. Дякую.
Дякую, що памʼятаєте моє імʼя, містере Шуґар.
- Джон. - Джон.
Сідай. Зажди секунду.
Дякую.
Вайлі, дуже тобі дякую.
- Сподобались ви йому. - Він мені теж.
Як і обіцяв. Дякую, сер.
Це я вам дякую.
Містере Шу... Джон.
Джон. Джон.
Добре. Ось ваш...
А знаєш? Хай буде в тебе.
І знайди собі й Вайлі пристойне місце для ночівлі.
Згода?
- Так. - Гаразд.
Карл, у тебе є рідні?
Сестричка є в Мілвокі.
- І як її звати? - Софі.
- Софі? - Ага.
Софі. А вона знає, у якому ти становищі?
Вона... Ну...
Карл, візьми цей телефон і подзвони Софі, сьогодні ж.
Спитай, чи можна в неї пожити.
Добре? Розкажи, що сталося. Не дозволяй гордості стати на заваді.
Ти живеш на вулиці,
але від цього ти не гірша людина, ніж ми всі.
Таке з кожним могло статися.
То як, подзвониш сьогодні Софі?
- Ага. - Так.
Набери її сьогодні.
А мене набереш завтра. Я куплю тобі квиток до Мілвокі.
- У мене Вайлі, тому... - Оформимо його як службового пса.
Це не проблема. Йому теж квиток куплю. Обіцяю. По руках?
Добре. Давай.
Тихенько. Іди сюди.
- Іди, малий. - Вернися. Все супер.
- Поїдемо в Мілвокі. - Додому.
Завтра поговоримо?
- Подзвоню завтра, сер. - Добре.
Слухайте, дякую.
Вибач.
Ти йому сподобався.
Так ніжно тебе називав.
Та то моє прізвище.
Тебе звати Джон Шуґар?
Так, Джон Шуґар.
Ясно. Таке не забувається.
Коли в тебе день народження?
Другого вересня.
Діва? Я так і знала.
Люблю Дів. Щирі, віддані й добрі.
Коли зустрічаєш людину, не схожу на тебе, це видно.
- Ти такий, як ти є. - Справді?
Я знала.
Але глибоко в душі ти самотній.
У тебе немає ані дружини, ані дітей, ані дому.
Бути самотнім – твій вибір.
Але надія є, Джон Шуґар.
Справді?
Мій дім.
Я не казала, де живу.
- Казала. У барі. - Казала?
Добраніч.
Зайдеш перевірити, чи не сховався десь там ґвалтівник-убивця?
Добре.
Усе чисто. Не бійся.
Знайшла пляшку житнього. Випʼєш на дорогу?
Важкий день був.
Та ну. Ти не пʼянієш. Погоди не зробить, правда?
Ану ж тебе зупинять копи?
А вся випивка ж і досі в тебе в крові?
Зі мною все буде добре.
Я думаю, краще перестрахуватися.
Краще залишайся на ніч.
Не сьогодні, Мелані.
Мабуть, ти добре цілуєшся.
Не сьогодні, Мелані.
Чому?
Бо ти пʼяна, а я ні.
Я хочу, щоб ти залишився.
Чоловікам-Дівам властиве ще дещо.
Вони дуже сумісні з жінками-Тельцями, особливо в сексі.
А я – Телець.
Я Телець. Я Телець.
Ти пʼяна. А я ні.
Хай буде так.
Моя вина.
Втратив контроль над віскі.
Сьогодні з Мелані багато не витягнеш.
Крім того, що вона – кумедний Телець з басейном.
І самотній.
Вона мені подобається.
Але так, відповідей доведеться зачекати.
На тебе чекає задоволення.
Добраніч, Мелані.
Кенні, кінчай за мною стежити. «Хвіст» з тебе ніякий.
Тебе за два кілометри видно. Чи за двадцять.
Я зупинився в «Дель Корасон».
Це все, що ти скажеш Дейві.
Коли він взнає, що це правда, то подумає, що ти великий молодець.
На, бери.
А тепер їдь собі.
Чого він приставив до мене «хвоста»? Що я зробив?
Я ж на боці добра.
Хоча по правді, добро і зло бувають в очах того, хто дивиться.
А я не думаю, що Дейві Сіґел дивиться на мене прихильно.
Люди думають, що ЛА – місто, яке ніколи не спить. Але це не так.
Після півночі,
окрім клубної молоді на Сансет-Стрип і пʼяниць у голлівудських барах,
усі сплять.
Ніхто не спостерігає.
Можна приходити і йти, як забажаєш.
ВІДПОВІДНИК ЗНАЙДЕНО
Інколи місця, де людина була,
промовисто вказують, куди вона поділася.
А це хто такий?
Схожий на крутелика.
Байкер. Бандюк. Щось таке.
ГОТОВИЙ ДО СКАНУВАННЯ
СКАНУВАННЯ...
Могло бути й гірше. Це могла бути Олівія.
СКАН ЗБЕРЕЖЕНО
Але це треба розплутати, і то швидко,
бо щось мені підказує, що наступним я знайду її труп.
Дивно, але за стільки років я до такого майже звик.
Майже.
Усе це насильство.
Я працюю так давно, що звик його чекати.
ГОТЕЛЬ «ДЕЛЬ КОРАСОН»
Я знаю, що це говорить про світ,
- але що це говорить про мене? - Добривечір.
Містер Шуґар. Дуже приємно знову вас бачити.
Дякую, Клінтоне. Радий вернутися.
Ваше бунгало чекає, і все так, як вам подобається.
- Ви часом не зголодніли? - Як вовк.
Я повідомлю шеф-кухарю. Він приготує вам щось особливе.
Читаєте думки. Клінтоне, мало не забув.
У мене в багажнику – валіза.
Я принесу.
Дякую.
Гарного вечора.
Консуело.
Добрий вечір, містере Шуґар. Можна зайти?
Так, прошу. Дуже радий вас бачити.
- Як там Хорхе й діти? - З ними все добре, сер, дякую.
- Добре. - Ледь не забула.
Це недавно принесли для вас.
- На добраніч. - Добраніч.
ДЖОН ШУҐАР
(франц.) ТОВАРИСТВО КОСМОПОЛІТІВ-ПОЛІГЛОТІВ
Вечірка.
Мабуть, добре буде всіх побачити.
«Якщо так добре буде їх побачити, чому ти так часто їх уникаєш?»
Ось про що можна себе спитати.
І я б відповів, якби не був зайнятий роботою.
РЕЙЧЕЛ КЕЙ: «ФІЛЬМ "ПАРІЯ" БУВ ДЛЯ МЕНЕ ЧУДОВИМ ДОСВІДОМ».
РЕЙЧЕЛ КЕЙ ПАРІЯ
Я пробувала його вдарити, але він мене тримав.
Він був дуже сильний.
Дуже сильний.
ПАРІЯ
Коли поліз цілуватися, я його вкусила.
Тоді він стис мені рукою горло
і сказав: «Я отримаю те, що хочу».
Добре грає.
Я просто лежала і терпіла, доки він вдовольнився.
А що мені лишалося? Перетворитися на Диво-жінку?
Цікавий вибір матеріалу.
Я не могла. І не перетворилася.
Сильна жінка.
РЕЙЧЕЛ КЕЙ СМЕРТЬ
АКТРИСА РЕЙЧЕЛ КЕЙ ЗАГИНУЛА В АВТОКАТАСТРОФІ
ДТП ЗІ СМЕРТЕЛЬНИМИ НАСЛІДКАМИ
ДОЧКА, ОЛІВІЯ
ОЛІВІЯ СІҐЕЛ
АКТРИСА
Я пробувала його вдарити, але він мене тримав.
Він дуже сильний.
А коли поліз цілуватися, я його вкусила.
Тоді він стис мені руками горло
і сказав: «Я отримаю те, що хочу».
Пішла маминими слідами.
Дві сильні жінки, що дали відсіч чи принаймні намагалися.
А що мені лишалося?
Що це?
Перетворитися на Диво-жінку? Я не перетворилася. Я не могла.
- Рейчел. - Я просто лежала...
Хто це знімав?
...і терпіла, доки він вдовольнився.
- Я сама цього хотіла. - Чому ці фото в Олівії?
Ви це маєте на увазі?
Секунду.
Треба все-таки...
Секунду.
Краще прилягти.
Я повинен.
Я повинен...
знайти Олівію.
Я повинен.
Переклад субтитрів: Олена Любенко