Albert. Sånn, ja.
Flink bisk, Albert!
- For noe dritt, eller hva? - Det kan du trygt si.
Ikke mat ham med dette. Det er bare salt og nitritt.
Du burde heller ikke spise det.
Å spise er som å snakke. Det definerer deg som menneske.
- Og det definerer din eksistens i verden. - Eksisterer jeg ikke om jeg spiser chips?
Du er passiv og sluker alt foran deg. Som Albert.
- Ulydighet er tapperhet i vår tid. - Så hvorfor adlyder jeg deg?
Det er noe annet. Jeg er ikke systemet.
Flink gutt.
- Ta på deg denne. - Glem det, pappa. Den stinker blekksprut.
Gjør litt innsats når du for en gangs skyld blir med.
- Dessuten er vi sent ute. - Jeg sa jo at jeg hadde planer.
Å spille spill med de idiotiske vennene dine?
Du sa at jeg ikke trengte å bli med.
- Uten meg hadde du kommet tidsnok. - Tuller du?
Du visste at vi hadde en viktig time på sykehuset, og så...
Vent litt... Émile? Hva faen?
Faen heller! Émile!
Sett deg i bilen!
- Kutt ut det tullet! - Hva er i veien?
Vi har en time, og skal begge dit. Jeg vil ikke krangle...
- Ro deg ned! - Ikke rør meg!
Jævler!
Stans!
Kom tilbake!
Kom, Émile.
Kjør!
- For en tid vi lever i. - Det kan du trygt si.
- Slutt. Nå plager du de andre. - Det er i orden.
Herr Marindaze?
Émile.
Hei, François. Hei, Émile. Hyggelig å treffe deg igjen.
Så... Lana blir bedre.
Vi ser betydelig bedring. Det er tre uker siden den siste hendelsen.
Jeg vil ikke ta seieren på forskudd, men behandlingen fungerer visst.
Vi er sikre på at vi kan stabilisere tilstanden hennes.
Det er de første gode nyhetene. De andre er...
Mottakssenter Sør åpner tidligere enn forventet.
Kona di flyttes i mai, sammen med våre andre pasienter.
Mai i år?
- Flytter dere sammen med henne? - Ja, så klart.
Jeg kontaktet en kollega som fant en skole til Émile.
- Det er mye, men vi får alt på plass. - Du sa at vi skulle snakke om det først.
Émile, det er herlig i sør. Å flytte vil gjøre oss godt.
Jeg har jo sagt at mennesker ikke skal være bofaste.
Den livsstilen blir vår død. Senteret er en mulighet.
Med den beste behandlingen kan hun etter hvert komme hjem.
- Det er det viktigste. - Blir hun normal der?
Disse mutasjonene...
...er et nytt fenomen. Det er innviklet.
Jeg innrømmer at vi ikke forstår alt, men vi nærmer oss.
På to år har vi gjort fremskritt når det gjelder å forstå sykdommen.
Så ikke bli motløse.
Du kaller leger udugelige løgnere, men nå er du enig med dem.
Det har jeg ikke sagt. Ikke akkurat slik. Og dessuten har legen rett nå.
Det er et spørsmål om tid. Alt løser seg til slutt.
- Rabies, pest, meslinger. - Og ebola? Diabetes?
- Forkjølelse? Ingenting. - Du hørte hva hun sa.
- Behandlingen virker. De gjør fremskritt. - Store. Moren din er rolig.
Overhodet ikke slik som da faren din tok henne med hit.
Før dere tok henne med hit. Med makt. Jeg tok ikke med noen hit.
Vi har pratet om dette, François. Å ha henne hjemme var ikke mulig.
Hvorfor er du så nedlatende? Pappa leser seg faktisk opp på dette.
Jeg er ikke nedlatende. Situasjonen ble farlig.
"Den som fødes til ikke å skape bryderi, fortjener ingen omtanke." René Chars ord.
Skal vi besøke moren din?
De har tynnet det ut. Det er mye bedre nå.
Man ser den borteste delen nå.
Går du fremdeles på tur?
Du trenger frisk luft.
Émile...
Jeg kommer straks tilbake. Vi skal ikke gå.
Hva venter du på? Prat med henne.
Hun forstår jo ikke noe uansett.
Smil.
Hun er moren din.
Se, der er det.
SØRVEST-SENTERET
Dette er jo supert! Skap og alt mulig.
For en kjempeflott hytte!
- Kjenner du den friske luften? - Jeg merker at du trenger en dusj.
Ikke vær så gretten. Dette er bare midlertidig.
- Og det er kult til feriebolig å være. - Slipp!
Albert, pang!
Altså...
Vi får en ny elev resten av året. Dere får gi ham en varm velkomst.
Har du noe å si?
Ja, jeg heter Émile. Hyggelig å treffe dere.
Jeg blir bare her i to måneder, men jeg gleder meg til å bli kjent med dere.
Heter du Émile? Hater foreldrene dine deg?
Så morsomt.
Takk, Victor, for en konstruktiv kommentar.
- Er du blitt utvist fra en skole? - Nina!
Rart at du dukker opp nå. Har du gjort noe alvorlig?
- Pappa flyttet på grunn av karrieren. - Hva gjør foreldrene dine?
- Faren min er kokk. - Og moren din?
Mamma er død.
Takk, Nina. Émile, du kan sette deg.
Pent levert, Nina. Det ble pinlig for oss alle.
I forrige uke leste vi "Fedra". Rakk dere...?
Jeg håper at det er relevant.
Til Émile... Ikke ta det ille opp. Du er ny og jeg var nysgjerrig.
Jeg har ADHD, så jeg sier ofte ting rett ut.
Tankene spinner, og så får jeg dårlig samvittighet.
- Ok, det er i orden. - Hva skyldes arret?
Lynnedslag.
- Hva slags musikk liker du best? - Det holder. Kan vi gå videre?
Takk.
"Fedra", altså. I forrige uke snakket vi om definisjonen av katarsis.
Kan noen fortelle hva det betyr?
Jordan vil ta Fedras monolog, men er for sjenert til å spørre.
Det hadde vært gøy, men kutt ut, Victor.
- Lager du ikke mat? - Lager mat, serverer...
På et sånt sted må man gjøre flere oppgaver.
- Naïma, dette er sønnen min, Émile. - Hei, Émile.
- Det lukter kjempegodt. - Takk.
Guttungen er jo her!
Jeg heter Jacques. Faren din sier at du er flink på kjøkkenet.
- Hvis det er godt betalt. - Han er praktisk anlagt.
- Trives du her? - Ja, det er fint. Byen og alt det der.
Den har sin sjarm, utenom det nye betongsenteret.
- Ja, med monstrene. - Ja, nettopp. Uansett...
François, drar du inn kanoene?
Ja da. Straks tilbake.
Er det ingen som serverer?
Er du redd for skapningene?
Ingen grunn til å være redd.
Været er helt spinnvilt!
Ser du skyene?
Faen!
Helvete!
Jævla hytte!
Vekket jeg deg?
Legg deg. Det er sent.
Faen!
En, to, tre...
Løft sammen med meg.
Litt til.
Hallo? Ja, det er meg.
Hva da? Vent litt...
Jeg forstår ikke. Hva har hendt? Når da?
Hvor da?
Kjør videre.
Pappa, hva er det du gjør?
- Hallo! - Pappa, hva driver du med?
- Stans! - Pappa! Slipp meg!
Stopp!
- Slipp meg! - Dere må dra herfra!
Slipp meg! Hvor er kona mi?
- La oss være! Slipp meg! - Ro deg ned.
Hva dreier dette seg om?
En sivilist og sønnen. De ser etter kona hans.
- Et beist. En skapning, mener jeg. - Et offer.
Betjent Julia Izquierdo. Vi skal hjelpe dere.
- Hører du meg? - Pappa!
- Hva hendte? - Bussen kjørte av veien.
Et tre falt ned over veibanen.
- Hva heter kona di? - Marindaze, Lana.
Vi har ikke funnet henne ennå. Over 40 er savnet. Vi har så vidt begynt.
- Izquierdo! - Jeg kommer.
Kollegaen min tar imot opplysningene dine.
- Hvilke opplysninger? - Alt vi trenger for å finne henne.
- Vi jobber med saken. - Takk, betjent.
- T-skjorta di. - T-skjorta?
Hun har fått bedre luktesans. Hun vil kjenne lukten.
- Og finne oss. - Mamma kommer ikke tilbake.
Jeg forstår deg, men du tar feil.
- Gi meg T-skjorta di. - Nei, den får du ikke.
Ok, gå inn i varmen. God natt.
Faen!
Seriøst, pappa. Hva driver du med?
Det blir sikkert unntakstilstand på grunn av beistene.
Hvis det blir portforbud igjen, tar jeg livet av meg.
Jeg hørte at de fanget en i byen. Det var politi overalt.
- Jeg har lyst til å se en på ordentlig. - Ja vel?
Gikk det bra?
Hei.
- Trøtt allerede? - Ja, jeg sover dårlig.
Ja, øyelokkene henger. Opp med dem!
Skjønte du ikke? Ja, øyelokkene henger. Opp med dem!
Alle andre har treningstøy, Marindaze har genser. Finn feilen.
Lenger skritt. Høyere kneløft.
- Man kaster ikke diskos sånn! - Jeg gjør jo mitt beste.
Alle har en aktivitet, Marindaze slår røtter. Finn feilen.
Feilen er Marindaze.
Marindaze, dragkamp med det svake laget.
Våkne opp og vis entusiasme! Ikke stå på banen. Der løper det folk.
Dra! Hardere! Kom igjen, jenter!
- Dra, Nina! - Hardere!
Svakt. Vis litt muskler her!
Kom igjen, ikke gi opp.
Hva nå?
- Han er alene. Dra! - Kom igjen, jenter. Dra!
Gutter, hjelp kameraten deres.
- Dra! Hva er det dere driver med? - Hva tror du?
Sånn, ja! Kjempebra!
- Dere jenter er ubrukelige. - Din dust.
Godt jobbet, Marindaze. Kom til festen på fredag.
Det er hos meg!
Og da blir Mokhtari glad. Ikke sant, Mokhtari?
Jeg må gå.
- Hva går det av ham? - Er alt i orden?
Hva faen er dette?
Émile, det er pappa. Jeg jobber i kveld, men jeg lagde lasagne.
Varm den opp, men ikke i mikrobølgeovnen. Glad i deg.
Skal du ut i krig?
Og du skal åpne biffrestaurant?
Fikk du meldingene mine? Jeg ringte politiet 15 ganger.
- Har ingen informert deg? - Nei.
Jeg er lei for det, men vi leter ikke lenger.
- Hvorfor ikke? - Det spurte jeg også om.
Jeg regnet med å jobbe døgnet rundt, men de sender inn militæret.
Vi må ordne med husrom og mat til dem, derfor blir det grilling.
Ja, man må være lagspiller. Men det gjør meg sur når vi har trent året rundt.
Jeg er i god nok form til å delta i OL, og de sender meg for å kjøpe pølser.
Uansett... "For ære og fedreland."
Oi! Skal du ut i krig, eller?
Ja, vi er der. Jeg er på stedet med Izquierdo.
Vi er fra politiet. Hva har hendt?
Det var et beist der borte.
Evakuer i ro og orden. Sikre inngangen og tøm butikken.
Kan dere vennligst...?
- Hva er det du gjør? - Lana!
- Stans. Hører du etter?
Lana?
Hei! Stopp!
Stans!
Jeg har henne!
Kjære kunder, vi vil gjerne informere dere om en pågående politiaksjon.
Vennligst begi dere til kassene. Takk.
Ikke vær redd.
Vennligst evakuer. Vi tar oss av det.
Kommandanten takker deg for din innsats.
Hva skal du egentlig med disse tingene?
Dra på telttur.
Nettopp, ja.
Du vet vel at det er forbudt å være i skogen?
Ja.
Betjent!
Julia.
François.
Sett deg i bilen.
Opp og hopp. Det stinker her inne.
- Hørte du ikke klokka? - Kutt ut, pappa!
- Hørte du den ikke? - Ut!
- Gå ut! - Faen, så vondt det lukter.
- Skynd deg. Jeg har noe å si. - Ok, jeg kommer.
KOMMER DU TIL JORDAN PÅ FREDAG?
Du spiste ikke lasagnen. Er du syk?
Nei, jeg var ikke sulten. Hva er alt dette?
Sett deg.
- Henger du opp klær i buskene igjen? - Det finnes overlevende. Jeg så noen.
- Vi begynner å lete til helgen. - Så du overlevende?
Vi triangulerer herfra og leter vestover, vekk fra elven.
Stol på meg. Vi finner henne.
Jeg skal på fest på fredag og blir sen.
Dette er ingen forhandling. Du blir med. Festen kan vente.
Jeg forstår.
Ok, men ikke bli sen. Du trenger minst syv timers søvn.
Er det ikke kult? Vi har ofte fest her.
Jordans foreldre er rike, og de er aldri hjemme. Vær så god.
Sirkelbevegelser er vanskelige.
Man kan ikke bevege seg fritt i rustningen.
- Hvorfor ikke prøve en ordentlig sport? - Dette er ordentlig.
- Så fint det er! - På Sankthansaften
- skal jeg utkjempe en duell. - Så kult dette er.
Ikke rør. Det kan gå i stykker.
- Hva er Sankthansaften? - En tradisjonell fest med pølser.
- Kommer du? - Jeg står i baren og går glipp av showet.
Det er kamp, ikke et show. Men vi får ikke treffe leddene.
Det blir nok avlyst på grunn av skapningene.
- Går det bra, Maëlle? - Hvor skal du?
Det er ikke sikkert at det blir avlyst.
- Det er ikke det... - Hva er det, da?
Jeg så en i går.
Etter italienskkurset, ved det gamle rådhuset.
Det var en kvinne med et fryktelig ansikt.
Det kom ting ut av munnen, som hos et insekt.
- Det var mora til Jordan. - Hun så på meg.
Jeg sverger at øynene hennes var fulle av hat.
Vent nå litt... Det gamle rådhuset? Kurset ditt er i den andre enden av byen.
- Tror du meg ikke? Du støtter meg ikke. - Jo, jeg tror deg, men jeg vil ha fakta.
- Går det bra, Émile? - Er alt i orden?
- Han er bare dritings. - Han har det ikke bra.
- Det går bra. - Her. La den smelte på tungen.
- Utrolig! - For en kåting!
- Så uhygienisk. - Vi har mistet Émile.
Går det bra, Émile?
Hva var det?
- Legg det fra deg. - Hvem vil hugge et beist?
- Ti stille. De er også levende vesener. - Slutt å preke. Jeg spidder deg.
INGEN BEIST FÅR VÆRE HER!
Hva er det der?
Hva faen er det der?
- Nei, pappa. - Gi deg. Jeg er faren din.
Jeg er klar til å dra. Jeg ventet på deg.
- Kom du sent hjem? - Nei da. Jeg skal bare dusje.
Skynd deg. Vi drar om ti minutter.
Finn henne, Albert.
Jeg sa jo at du må slå den av. Politiet er her.
Kom.
Pappa? Hvordan var det da mamma begynte å forandre seg?
Du vet det sitatet av René Char?
"Den som fødes til ikke å skape bryderi, fortjener ingen omtanke."
Men syntes du ikke at det var motbydelig? Rent fysisk?
Nei da, det var bare annerledes. Vi konfronterte det sammen.
- "Konfronterte"? - Det er en talemåte.
Hun var fremdeles seg selv. Ingenting endret seg.
- Kysset du henne? - Ja, det gjorde jeg.
- Trodde du at det kunne fortsette slik? - Kan vi konsentrere oss?
Klandrer du meg for at sykehuset tok henne etter at hun angrep meg?
Jeg klandrer deg for dårlig grammatikk og for at du spiser billig kjøttpålegg.
Det var du som kjøpte det.
Lana!
Skikkelig diskré. Politiet er jo her.
Fy faen!
Takk.
Se i lomma i døra.
En CD. 2000 og noe.
- 2003. - Nettopp.
Første låt er sangen vår. Jeg bød henne opp på landsbyfesten.
Hun kalte den teit, men det er yndlingslåten hennes.
Kom igjen.
- Helt sjukt. - Lukk opp vinduet. La henne høre den.
Høyere!
Lana!
Mamma!
Å, faen!
Albert!
Émile!
Kom deg unna!
Kom.
- Kom deg vekk! - Kom igjen.
Pappa, slutt! Følg med på veien!
Det er faen meg utrolig. Jævla beist...
- Hvor kjører du? - Til sykehuset.
Nei da, det er bare en skramme. Stans bilen.
- Du er ikke klok! - Pappa!
- Hva er det du gjør? - Stans!
- Er du dum? Hva sier vi på sykehuset? - Ikke vær frekk! Kom!
- Émile! Ok, vi drar ikke dit. - Lover du?
- Sett deg inn! - Når du har roet deg ned.
Er du fornøyd nå? Sett deg inn.
Jeg syntes at bilen så kjent ut.
Går det bra med sønnen din? Émile?
- Et lite uhell. - Hunden min beit meg.
Hva har hendt her?
Skapningene angrep rideskolen. Det var visst rene hestemassakren.
- Da får du jo litt spenning. - Massevis. Vi dirigerer trafikken i dag.
Kom tilbake!
- Sørg for å få såret undersøkt. - Vi skal til sykehuset.
Nei, ikke på sykehus. Jeg nekter å dra dit.
Parker helt bortest.
Nå blør det igjen. Det var et skikkelig sår.
- Hvordan fikk du det? - Hunden min beit meg, som jeg sa.
Det var voldsomme greier. Hvis han prøver det igjen...
...så avliver vi ham.
Hunden, ikke barnet.
Gjør deg ferdig, Laborde.
Trenger du litt frisk luft?
Bor du her i området?
Gjør deg ferdig, Laborde.
- Vellykket grillfest. - Ja, den var vel det.
- Førstebetjent. - Izquierdo. Har du besøk?
Har du lydisolert rommet ditt?
Stemningen blir verre og verre.
- Jeg trenger nok litt forandring. - Hva da?
En forflytning.
Bare spør hvis du trenger hjelp.
Hjelp med hva da? Nei da, alt er som det skal.
Når du er stresset, bør du puste med magen.
Ferdig. Nå kan vi dra.
På gjensyn.
Skitne kjøter.
Du lever. Så bra.
Jeg ringte. Vi ble bekymret, men du bryr deg visst ikke.
- Hva er det der? - Slipp! Spør før du tar på folk, for faen!
Mokhtari og venn!
Ikke svikt nå. Karakteren står på spill.
- Katoden er hydrogen, ikke sant? - Ja.
Hjelp til, da. Jeg må faen meg gjøre alt selv her.
Hva måler spenningen? Den der?
Hold kjeft!
- Det er bedre å tråkke i riktig retning. - Kutt ut.
Jeg reagerte også sånn før jeg fikk ADHD-diagnosen.
Som syvåring utagerte jeg overfor læreren.
Jeg skulle ønske at noen hadde tatt seg av meg da.
Jeg er lei for at jeg stakk av. Og for at jeg slikket armen din.
Vil du bli med meg hjem?
- Kjenner du det igjen? - Ja, det er...
La meg tenke etter... Det minner om mange forskjellige melodier.
Det er annerledes uten sordin.
Musikkskolen ville ha den tilbake for tre år siden.
- Du spiller skikkelig fint. - Veldig morsomt.
Før var jeg oppslukt av det. Men det er for mange ting jeg vil drive med.
Neste år må vi velge høyere utdanning. Jeg bekymrer meg sånn.
Jeg klarer ikke å velge. Jeg vil gjøre alt.
Vær så god.
- Får jeg ta noe å drikke? - Forsyn deg.
Hva er det der?
Den lå utenfor døra mi etter festen.
Det er en nøtteskrike. Fjæren kom fra den.
Jeg er vegetarianer. Døde fugler er ikke noe for meg.
Jeg ba ikke om den. Jeg støtter ikke dyreplageri.
Hva skal du gjøre?
De samler inn mat til skapningene. Jeg kan jo gi dem den.
Du lukter godt.
Mener du det? Jeg har ikke dusjet.
Kanskje det er derfor.
- Jeg lukter vondt. - Jeg liker det.
Faen!
Var dere med i ulykken?
Mamma var også med i ulykken.
Jeg heter Émile.
Og du?
- Fix. - Som i "fikse"?
- Heter du det? - Jeg husker ikke.
Jeg kjenner ikke mora di, og jeg gir blaffen. Nå kan du dra.
Her må man redde seg selv, hvis du ikke har skjønt det.
Takk for maten.
- Så hvorfor bli hos henne? - Det er noe annet.
Hun følger etter meg. Nå kan du stikke!
- Du kommer til å dø. - Og hva så?
Hvis jeg ikke kan fly? Hva gjør en fugl som ikke kan fly?
Lever den eller dør den?
Jeg vet om et tryggere sted.
Det er ikke langt dit.
Herlig, en søppeldynge. Vil du at jeg skal bli spiddet?
Det er bare greiner. Jeg kan fjerne dem.
Ser du? Det er lett.
Det må gjøre vondt, eller hva?
Ryggen.
Du var heldig. Det begynte ikke med ansiktet.
Gjør det vondt for deg?
Foran deg. Det er mye som gjenstår.
Snart ferdig.
Bra. Jeg tror at det kan fungere.
Faen!
Émile, vi sa 20.30 og nå er klokka 21. Ring meg.
Enda en avbestilling. Folk er redde. Frykt er vår tids sykdom.
Men snart er det Sankthansaften. Det redder ikke sesongen, men...
- Kan jeg stole på dere? - Så klart.
Se her.
VAKTSOMME SAMMEN
Det er handelskammerets idé.
Jeg har laget logoen. Og vi har denne.
Den ble laget til bruk mot løshunder. Bra, ikke sant?
- Hva betyr dette? - Qu'aimi las bestias, mes de luenh.
"Jeg liker dyr, men på avstand." Det er gaskonsk.
- Unnskyld? - Jeg kommer straks.
- Naïma, drikk med oss. - Det rekker jeg ikke.
Hvem der?
Lana?
Ro deg ned!
Lana!
Slutt!
Nå holder det.
Nei!
Ro deg ned og hør etter.
Se på meg.
Gå herfra pent og rolig.
Du...
Gå.
Unnskyld. Jeg kommer straks.
Lana!
Jeg burde ha prøvd noe annet.
Sang, kanskje. Lillesøsteren min roer seg ned hvis man synger.
Hvor er hun?
Nedstrøms. Gjemt unna.
Ja, ja. Skal vi rydde opp?
François? Går det bra med deg?
- Jeg så henne. Det var henne. - Er du sikker?
Ja.
Beklager at jeg kommer sent. Sykkelen ble stjålet. Hva har hendt her?
Det er ikke bare Frankrike. Det er et internasjonalt nettverk. Se på tallene.
Antallet skapninger øker eksponentielt, uten stans.
Det er nytteløst å sperre dem inne. Vi må leve sammen. Har du spist ferdig?
Gi skogen til dem. Det blir som en stor park.
Sameksistens er løsningen. Men det finnes ingen politisk vilje.
Så hva gjør dere, utenom å trykke opp T-skjorter?
- Vi burde begynne med trening. - Hva slags trening?
Kampteknikk, så man er klar hvis man støter på en.
Ja, særlig. Jeg er et lett bytte.
Kanskje jeg fanger en, og vi blir venner.
"Ikke prøv deg, jeg har Godzilla."
Nei, Godzilla river deg i filler.
- Tenk om en dukker opp her. - I pommes fritesen.
- Nå stresser du meg, Maëlle. - Har du sluttet å samle inn?
Matinnsamling er forbudt etter hendelsen på restauranten.
- Fy faen, så ekkelt! - Jeg hadde uansett ikke matlyst...
- Nei, det er bare en melketann. - Ja, nemlig.
- Nok et tegn på skolens lave nivå. - Det er du som har lavt nivå.
Hva sa du?
Ingenting.
Gikk det bra?
Kom igjen! Kom igjen, Fix!
- Det gikk bedre denne gangen. - Hva mener du?
- Jeg er nesten i mål. - Ja.
Er du klar?
De idiotene sendte meg rett til en korrigerende operasjon.
Det var rene massakren.
Hører du stemmen min?
Hvordan den endres? Noen ganger blokkeres den, og det gjør vondt.
For meg er det ryggraden. Jeg merker hvordan knoklene forandres.
Det verste er pelsen.
Ulvepels er grov. Den klør.
Dachs, mener du. Eller puddel.
- Nei. Ulv. - Uansett så er det latterlig.
- Og det sier du? - Jeg kommer til å bli storslått.
Jeg skal bli storslått!
Frosken!
Hun er ingen frosk. En firfisle, kanskje. Eller kameleon.
Jeg liker det... Frosken.
Skogen er så diger.
Ta deg sammen, François. Det er bare trær.
Julia!
Stillheten er ikke normal.
Sprøytemidler og monokultur.
- Tomme, uten liv... - Slå av lykten.
Nå kan vi gå.
François? Går det bra?
Lana...
Jeg vet ikke om jeg er redd for å miste henne...
...eller finne henne.
Pust.
Kan du komme deg på beina nå?
- Skal vi dra tilbake? - Nei.
Du var skikkelig voldelig nå. Er det en politimetode?
Jeg tok et kampkurs i fjor. Det var en enkel teknikk.
Grip tak rundt håndleddet, og så...
Émile?
Faen ta...
Hatt en fin kveld?
Ikke så fin som din, tydeligvis.
- Er de dine? - Nei.
Hva er det? Du oppfører deg rart.
- Få se hendene dine. - Ikke vær dum.
Er planen at du skal drikke, og at vi skal sove ute?
Jeg fant den i skogen.
- Ok? - Prøv den. Se om den er i stand.
- Kult. Takk, pappa. - Ikke sånn. Du må sykle ordentlig.
Nei.
Sykle, Émile. Så kan vi legge oss.
Slipp meg!
Jeg er her. Jeg er her...
Hvor langt har det gått?
- Jeg vet ikke. - Nei, ikke noe "vet ikke".
Fortell, så vi kommer oss videre.
Lyder høres mye høyere ut for meg. Neglene mine, ryggen...
Pelsen... Det er alt.
- Er det noen andre som vet det? - Nei.
- Kjæresten din? - Hun er ikke det.
- Vet hun det? - Nei.
Hva gjør du i skogen?
Hvis du tar sjanser, blir du sendt til senteret, og da kan jeg ikke hjelpe deg.
Følg rutinene. Gå på skolen.
Det er to uker igjen til ferien. Bare gjør som de sier.
- Ikke vekk mistanke. Skjønner du? - Ok. Ikke vekke mistanke.
Hva er det i milkshaken? Det lukter vondt.
Et naturlig stressdempende middel. Det hjelper deg.
Mammas medisin?
- Du blir trøtt til å begynne med. - Og etter det?
Skal du binde meg til senga, som henne?
Hva kan vi gjøre?
Jeg tenker, Émile. Jeg tenker.
Pasientene blir bare dumpet på sykehusene. Det er for jævlig.
De skjønner ingenting. Jeg leste hva de gjør i Norge.
Det er skikkelig smart! Alt er basert på å leve sammen.
Gjeteren og ulven lever sammen. Det handler ikke om å jage og å bli jaget.
Eller å skape skiller. Nei. Vi må samarbeide.
Det der, for eksempel. Ikke gjør sånn.
Jeg lover.
- Heldigvis er tennene innerst. - Huggtenner, ikke tenner.
Pent. Klipp dem hver dag. Når det gjelder ørene...
La håret dekke ørene. Langt hår kler deg.
- Fungerer det? Hører du meg? - Hvert eneste ord, men ikke så høyt.
- Ta av deg buksa. - Ikke tale om.
- Vil du ha hjelp, eller? - Jo da. Bare vis meg, så fikser jeg det.
Sånn. Vent fem minutter og skrap det av.
Og så... roll-on!
Jo mer du tar, desto lengre tid tar det å vokse ut igjen.
Så du boikotter ikke aluminium lenger?
Dette er annerledes, Émile.
Faen!
- Er du ikke klar? - Jo da. Jeg kommer.
- Så fint dere har det. - Ja, det er helt topp.
Hei, Émile.
- Går det bra? Gror såret? - Ja da, han har det mye bedre.
Ja, han har det mye bedre.
- Er dere buddhister? - Ja.
Nei da. Nei, det er for luktens skyld.
- Jeg venter ute, jeg. - Jeg kommer straks.
Du ligner på henne.
- Ikke glem... - Slapp av.
Jeg tar medisinen og legger meg. Som du sa.
Bra.
Pass på ham.
- Hallo? - Oi, det ringte ikke engang.
- Jeg holdt i mobilen. Hva skjer? - Ikke noe. Jeg ville bare ringe.
Hva driver du med?
Ikke noe spesielt. Jeg leste på Reddit om en kvinne som ble kidnappet.
Man fant et bilde av henne på en parkeringsplass.
Hun hadde briller, og fotografen ble avspeilet i dem.
Han er antakelig kidnapperen.
Er du der? Jeg kan høre deg puste. Ekkelt.
Jeg ante ikke at natten laget så mye lyd.
Bare hør.
Jeg elsker lyden av natten.
Nina...
Tror du at du hører meg hjemme hos deg hvis jeg skriker her?
Prøv.
Jeg hørte ingenting.
Jeg skal prøve.
Fix?
Hva er i veien?
Hva?
Kan du ikke snakke lenger?
Det er ikke så farlig. Vi finner en løsning.
Og snart klarer du å fly.
Vi er sammen om det. Jeg er her.
Fix! Hva er det du gjør?
Kom ned!
Kom ned! Er du dum, eller? Du kommer til å ta livet av deg selv! Kom ned!
Takk. Håper at det smaker.
Godt jobbet!
Elendig!
Vi spanderer.
- Ultralyd. - Takk.
To griser er forsvunnet. Det er sikkert skapninger som streifer rundt.
- Hvis det ikke var sigøynere, da. - Bytt kanal, Jacques.
- Serverer ølet seg selv? - Jeg har pause.
François, sønnen din er her.
Han skifter nå. Jeg sa ikke noe for ikke å ødelegge stemningen.
Men å komme tre timer for sent er ikke greit. Han får trekk i lønna.
- Jeg har ringt 20 ganger. - Unnskyld. Jeg var sammen med venner.
- Ikke gjør narr av meg! Hvor var du? - Jeg skal bare skifte.
Det går bra, jeg er her nå.
Se på hendene dine.
Hva tenker du på?
Vi var enige, Émile. Hvorfor hører du ikke etter?
Hva gjør du?
Sett deg.
- Nei. - Tar de deg, blir du alene. Skjønner du?
Det er du som blir alene.
- Ikke prøv deg. - Hva skal du gjøre?
Hva jeg gjør? Jeg beskytter deg. Jeg beskytter deg!
Nei, du beskytter meg ikke!
Sett deg.
Émile? Er alt i orden?
Gjengen er i baren.
Jeg hadde tenkt meg dit. Du kan bli med hvis du vil.
Vi går ikke glipp av stort. Det ender med et slagsmål og en bilulykke på hjemveien.
Selv for 120 euro angrer jeg på at jeg kom.
Før brente man katter på Sankthansaften. De la dem i sekker og kastet dem på bålet.
Kattene skrek, ilden brant. Folk elsket det.
Du er fin på håret.
Ta den av.
Jeg visste det.
- Vasker du aldri de greiene der? - Ikke hver gang.
- Så ekkelt. - Nei, du er ekkel.
- Han sier bestandig noe stygt. - Nina!
- Fire gratis øl, takk. - Her.
- Mine damer og herrer, her er ølet. - Mange takk.
- Skål for ungdommen! - Takk, kamerat.
- Hvert eneste år skal gjeterne kødde. - Jeg må pisse. Du kan ta min.
Vent på meg! Gutter pisser sammen. Ikke sant, Émilou?
Nina er kul.
- Ikke sant, Émile? - Ja.
Jeg så dere i sted. Ute på åkeren.
Har du for mye fritid?
Hadde du det gøy?
- Hva driver du med? - Er det ikke så gøy lenger?
- Kutt ut. - Jeg kan ikke høre noe.
Men det plager visst beistene.
Hva blir du til?
En rotte? En apekatt?
Hører du hvordan du puster?
Det er kvalmt.
Her borte!
- Et beist! - Vent, Vincent!
Hvor er Émile?
På geledd!
Kom igjen!
Der! Han løper!
Jeg har ham!
Jeg ser den!
Det er meg.
Hei... Fix?
Nei, Fix! Nei!
Frosken?
- Guttens far. - Ja vel.
Han skal avgi forklaring i rommet til høyre.
Flaks at vi fant ham før beistene. Det kunne ha gått galt.
Ok, vi sparer tid. Du gikk deg vill og havnet der ved en tilfeldighet.
Du mente ikke å hindre den militære operasjonen.
- Er vi enige om det? - Ja, det stemmer.
Takk.
Navn, dato og underskrift.
Jeg skriver ut en ny.
Kom.
Mamma...
Jeg så henne. Vi traff hverandre.
Husker du da vi sto på ski?
Det var dårlig vær, så vi gikk rundt med de greiene på føttene.
Ja, trugene. Jeg husker dem og skiheisen.
På toppen snødde det. Det var tåke og det blåste.
Mamma og jeg prøvde å finne Mont Blanc, men sikten var lik null.
Plutselig sa du...
"Majestetisk."
Det er vakkert der. Fjellene og snøen.
Du mente skiheisen.
Hele mekanismen, med de små mutrene og trinsene.
- Det sa jeg ikke. - Jo.
Gjorde jeg det?
For en idiot!
- Hva er det? - Ingenting.
Du er vakker.
De lukter vondt.
Besøker du meg på senteret?
Du skal ikke dit.
Hva er toppfarten til en rev eller en ulv?
- Jeg vet ikke. - 50 km/t. Til og med 60 noen ganger.
Løp.
Løp, Émile!
Tekst: Tore Fossheim www.junefirst.tv