SERIÁL NETFLIX
Představte si…
Odpověď zní…
…že se účastníte kvízu.
Vzal jsem…
A neznáte odpověď na žádnou z otázek.
Promiňte.
Děsivé, co?
Tady ale ne. Tahle hra je o tom,
že můžete odpovědět špatně, ale přesto vyhrajete milion dolarů.
- Já ti to věřila. - Teda!
Nic víc v tom není!
Řada soutěží prověřuje vědomosti.
Ne!
My ale prověřujeme něco úplně jiného.
Vůbec ti nevěřím.
Já lhala, kecala.
Umění podvádění.
Nepřišlo mi, že kecá.
Super!
Obyčejní lidé z celé Ameriky…
- Mám tři krásné děti. - …se snaží vylhat si…
Jsou to Niagarské vodopády.
- …hlavní cenu. - Věřím ti.
- Jo! - Panebože.
V této řadě můžete vyhrát
milion dolarů jen vykládáním hovadin.
Lžu? Dá se to zjistit jediným způsobem.
Já ti věřila.
Vítejte v naší šou Hovadina!
Dobře. Začínáme. Ticho, prosím.
Jsem Yousuf Khan. Je mi 25 a jsem z Palo Alto v Kalifornii.
Mojí strategií bude popsat to, jak jsem k odpovědi přišel,
a postupovat co nejlogičtěji, i když odpovím špatně.
Když budu muset kecat, nechci, ať to je poznat.
Ahoj, jsem Howie.
- Yousuf. Jak se máš? - Vím, kdo jsi.
Jsem Yousuf, doktorand na Stanfordu.
Chtěl jsem, ať se představíš, ale je skvělé, jak se těšíš. Paráda.
Jsem vědec. Musím se umět kdykoli prodat…
Jsi vědec?
Dělám si na Stanfordu doktorát z biofyziky.
Předtím jsem žil v Anglii a vystudoval tam filozofii.
- Aha. - A bakaláře z biologie.
Na střední jsem se kvízům věnoval.
- Víš… - Skoro jako na rychlorande.
Víš, o co tady jde, že?
Vyprávíš tady o znalostech, které jsi nabyl.
- Měl jsem štěstí. - Ty tu nepotřebuješ.
Mám pro tebe připravenou sadu vědomostních otázek.
Když odpovíš správně,
získáš peníze, dostaneš další otázku a přiblížíš se k milionu dolarů.
Pokud odpověď neznáš,
stačí ti přesvědčit jediného z těchto tří vyzyvatelů,
že odpověď znáš.
Chápu.
Představme ještě naše vyzyvatele.
Alison, Tonyho a Katie.
Vy soutěžíte v přesnosti.
Pokud si myslíte, že vás Yousuf vodí za nos, řeknete „hovadina“.
Pokud si myslíte, že Yousuf zná odpověď, řeknete, že říká pravdu.
- Jasně. - Můžeme začít?
- Ano. - Od milionu dolarů tě dělí deset otázek.
Začínáme.
Otázka číslo jedna za tisíc dolarů:
„Jako odkaz na v té době populární vynález,
jaké přezdívky dal Thomas Edison svým dvěma nejstarším ratolestem?“
„A: Křídlo a Ocas, B: Cvak a Blesk,
C: Steh a Smyčka, nebo D: Tečka a Čárka.“
Zvolil odpověď.
Jedině Yousuf teď ví, jestli odpověděl správně, nebo špatně.
Teď bys nám měl říct svoji odpověď.
Vyzyvatelé, sledujte jej bedlivě. Studujte jeho oči, jeho tvář.
Jde o Thomase Edisona.
Byl to vědec. Ty jsi vědec. Pověz nám odpověď.
Cvak a Blesk je odpověď.
Foťáky byly v polovině 19. století čím dál běžnější,
ale Edison vynalezl žárovku
a další vynálezy mu umožnily zvýšit dostupnost a používání fotoaparátů.
Proto si pamatuju a vím, že je to Cvak a Blesk.
Trochu bych se bál, kdyby jim říkal Tečka a Čárka.
A to je jeho odpověď.
Otázkou pro vás tři je: zná odpověď,
nebo je to hovadina?
Dobře. Naši vyzyvatelé výběrem uzamkli, co si myslí.
Ten z vás, kdo na konci Yousufova působení ve hře
bude nejpřesnější v rozpoznání hovadin a pravdy,
se stane dalším soutěžícím, který bude hrát o milion dolarů.
Alison, máš dobrý čich na rozpoznání pravdy a lži?
Myslím, že ano. Mám tři děti.
Říkáš jim, ať nelžou?
- Ano. - Špatná rada.
Očividně to pro tuhle soutěž neplatí.
Dobře. Myslíš si, že jeho odpověď byla správná?
Ráda bych řekla „ano“, ale dost ses rozvykládal o tom, kdo Edison byl,
jako bys nás poučoval, předváděl se, kolik toho o Edisonovi víš,
ale já ve tvých očích viděla strach.
A myslím, že jsi jen hádal. Takže podle mě jsi říkal hovadiny.
Katie, co si myslíš ty?
Zaprvé, lidem nevěřím.
Takže to je moje východisko.
Zadruhé, zmínil jsi, že tam bylo dost méně oku lahodících jmen
než Cvak a Blesk, ale pardon.
Cvak a Blesk jsou oku lahodící jména? Ne.
Říkám hovadina.
Fajn. Dva ze tří si myslí, že říkáš hovadinu.
Než přejdeme k Tonymu, uvidíme, jestli ses nemýlil.
Byla tvoje odpověď správná, nebo jsi jen kecal?
Vymýšlel jsem si.
Správná odpověď byla Tečka a Čárka.
Dobře. Katie a Alison správně odhadly hovadinu.
Abys zůstal ve hře, musíme zjistit, jestli Tony tvojí odpovědi věřil, nebo ne.
Stačí jediné ano, abys zůstal ve hře.
Pokud Tony měl pocit, že kecáš,
pak odejdeš domů s prázdnou.
Tony.
Co sis myslel o Yousufově odpovědi?
- No, Yousufe… - Ale ne.
- Tak se tu mějte pěkně. - Čau.
Hergot, chlape.
Víte, byl si tou odpovědí dost jistý.
Zněl jsi tak fundovaně, že jsem ti uvěřil.
Prásk! Tisíc dolarů.
Ne!
Omlouvám se, ale já to neprokouknul.
- Neprokouknul? - Ne.
Vynuluj si čidla.
Přesně o tom ta hra je.
Právě vyhrál tisíc dolarů a nemá ani páru, o čem to vlastně mluví.
Vyhodí mě ze Stanfordu, že jsem to nevěděl.
Taky si říkám.
Já nevím, protože klíčem je strategie. Stejně jako v pokeru.
Fakt chodí na Stanford?
Yousufe, na tabuli svítí tisíc dolarů.
Od milionu dolarů tě dělí devět otázek.
Nabízím ti první ze dvou zámků.
Pokud ho použiješ teď, ze hry odejdeš s minimálně tisícem dolarů.
Nebo můžeš riskovat tisíc dolarů a počkat si na vyšší částku.
Co uděláš? Použiješ zámek, nebo budeš hrát dál?
Popravdě, znalostí mám dost. Jsem vážně nervózní.
Třesou se mi ruce. Chce to klid.
I když to není moc peněz,
pojistím si těch tisíc dolarů a budu pokračovat dále.
Dobře. Takže gratuluju.
Domů neodejdeš s méně než 1 000 dolary.
- Získal jsi 1 000 dolarů. - Takže další otázka za 10 000 dolarů:
„Na Floridě se pořádá ‚Největší koktejlová párty na světě‘
jako oslava přidružená k jaké sportovní události?
Za A: univerzitní zápas v ragby, B: profesionální golfový turnaj,
C: automobilový závod NASCAR, nebo D: koňský dostih.“
Podívejte se na něj. Drží si ruku. Třeseš se?
Do toho. Řekni jim odpověď.
Vím, že se to pořádá před Orange Bowlem, který se taky odehrává na Floridě.
Jsem si jistý, že je i s koktejl párty.
Dobře. Odpověď jste slyšeli.
Vy teď máte určit, jestli odpověď znal,
nebo se vás snažil tahat za nos.
Všichni se vyjádřili. Začneme u tebe, Alison.
Vím, že jsi po poslední otázce nervózní. Nezačal jsi nejlíp.
Ale stále mám pocit, že jsi byl nervózní až moc.
Viděla jsem, jak ses podíval nahoru vlevo a snažil ses nás přesvědčit,
že je to Orange Bowl.
Pořád si ale myslím, že si vymýšlíš, což dvakrát za sebou není moc dobré.
Mrzí mě to.
- Yousufe? - Jo?
Alison ti zase nevěří.
Poprvé měla pravdu. Řekni jí, jestli má opět pravdu.
Alison, naneštěstí jsem odpověď věděl. Byla správná.
Bum! Deset tisíc dolarů.
Katie a Tony věřili, že říká pravdu.
PŘENOST ODHADU
A po dvou otázkách vede Katie.
Mám na to čuch.
Yousufe, získal jsi 10 000 dolarů.
Můžeš odsud teď odejít s 10 000 dolary,
ale rád bych řekl ještě jednu věc.
Uzamkl sis 1 000 dolarů.
Můžu ti dát druhý zámek,
ale ten nemůžeš použít dříve,
než o tři úrovně výše nad prvním zámkem.
Jasně.
Další můžeš uplatit na 50 000 dolarech
a bude to tvůj poslední zámek.
Chápu.
Chceš odejít s 10 000 dolary, nebo zkusíš hrát o 25 000?
První otázka byla nepodarek.
Malá nervozita. Dostávám se do toho. Jdu dál.
- Tak jo. - Dobře.
- Pojďme na to. - Jen do toho.
Tak prosím. Další otázka za 25 000 dolarů:
„Deklaraci nezávislosti uložili do neprodyšného pouzdra,
naplněného jakým inertním plynem, který nepoškozuje papír ani inkoust?
Za A: dusíkem, B: argonem,
C: fluorem, nebo D: oxidem uhelnatým.“
Jednou rukou to pořád nejde, že?
Snažím se tě uklidnit.
Dobře. Řekni jim odpověď.
Tahle byla celkem jednoduchá. Zaprvé, věděl jsem, že je to argon.
Zadruhé, je to v odpovědi. Je inertní.
Argon tam je jediný vzácný plyn. Úplně jednoduché.
Dobře.
- Tony. - Hola.
Co si myslíš o té odpovědi?
Hele, celou dobu jsem ti věřil, ale…
Teď říkáš hovadinu a vím to proto,
že ses tam takhle postavil a udělal…
Oči ti šly tam, pak na druhou stranu.
Jako by ses snažil si to sám převyprávět.
Takže nás teď prostě taháš za fusekli.
Ta vizáž Profesora X a rolák mě tentokrát nepřesvědčí.
Teda.
Já na střední chodíval na olympiády.
Přírodověda, dějepis, zeměpis. Takové věci musíte znát. Je to jako…
Ale může to být jen tvoje taktika.
Taktika, že řekneš nesmysl, když se tě zeptám, co děláš.
Můžu si být jistý, že jsi studoval?
- Pojďme dál. - Řekni mu, jestli má pravdu.
Tony, promiň, jsi vedle jak ta jedle.
- Nemýlil jsem se. Týká se to vědy. - Dobře.
- No jo. - Tak to se máš.
Vždyť to říkám.
Má se, protože to byla správná odpověď,
posunul se a je teď na 25 000 dolarech.
Alison a Katie to opět odhadly přesně.
Dobře. Yousufe, můžeš odejít s 25 000 dolary.
Můžeš si taky vybrat další otázku. Ta má hodnotu 50 000 dolarů.
A když budeš na 50 000, můžeš si je pak uzamknout.
Co uděláš? Odejdeš s 25 000, nebo zkusíš 50?
Rád bych se pokusil o 50.
- Ano. - Pokusí se o 50.
Dobře. Jdeme na 50 000 dolarů. Další otázka:
„Traduje se, že Richard Nixon jednou přes celnici nesl kufr Louise Armstronga
a nevědomky tak do USA propašoval co?
Za A: 400 tisíc dolarů, B: mládě varana komodského,
C: kilo a půl marihuany, nebo D: dvě kola vzácného sýra.“
Dobře. Tak jim řekni odpověď.
Tohle vím. Byl to varan komodský.
Pamatuju si to, protože se vracel z Tokya.
Varan komodský je invazní druh a osídlil velkou část východního pobřeží potom,
co se Nixon vrátil do Washingtonu.
Páni. Máš úsměv na tváři.
Potřeboval jsem se trošku rozdýchat. Už je mi fajn.
- Sebejistota se vrací. - Vážně.
Jo, vrací se.
Tak jo.
Katie.
- Ano. - Co myslíš?
Myslím, že tě už mám přečteného.
Když víš odpověď, zatřepeš hlavou ano nebo ne
u každé odpovědi.
Když náhodou uhádneš odpověď,
jsi vágní, protože nevíš, jak ji vysvětlit.
A když se spleteš, tak to zeširoka okecáváš:
„No jo, tohle si pamatuju.“
Tentokrát nám věšíš bulíky na nos.
A tak jsem zvolila „hovadina“.
Možná je to strategie a mění ji otázku od otázky. Tony.
- Ano? - Co na to říkáš?
- Dobře. Ježíši, můj pane, pomoz nám. - Říkej mi Howie.
Howie, „Bože“ nebo „Ježíši“ ti už určitě říkali.
Když sis prohlížel ty odpovědi, viděl jsem, že jsi nejistý.
A když jsi nám říkal tu špatnou odpověď,
tak to bylo jako: „Jo, to musí vědět každý.“
A dál ses usmíval, jako by ses snažil přesvědčit sám sebe,
že říkáš pravdu.
Takže říkám hovadina.
Nedělej to na mě. Říkáš hovadinu.
Jak jsme na tom.
Katie a Tony říkají, že kecáš.
Jak to bylo, Yousufe?
Kecal jsem.
Překvápko.
Jo, přesně tak.
Skutečná odpověď byla tři kila marihuany.
Dva říkali, že kecáš. Jestli to samé zvolila Alison, skončíš.
Máš zámek na 1 000 dolarech, takže bys odcházel s tisícovkou.
Pokud ti Alison věřila, budeš mít šanci získat 50 000 dolarů.
Alison, co si myslíš?
Když jsem si přečetla otázku a viděla tě, jak si ji studuješ,
okamžitě jsem si řekla: „Odpověď neví.“
Pak jsi začal mluvit takhle:
„Jo, vracel se z Japonska a přivezl si s sebou varana komodského.“
Byla jsem na vážkách.
Převážilo se to tvým směrem. Já si řekla, že říkáš pravdu.
- Do toho! - Ano!
A je to tady. 50 000 dolarů.
Jsi na 50 000 dolarech.
Jak jsem říkal, po třech úrovních máš svůj druhý zámek.
Chci zámek, Howie.
- Sem s nima. - Padesát tisíc.
Neodejdeš s méně než 50 000 dolary.
- Bum! - Jdeme!
Odejdeš se slušným rancem peněz. Jdeme na to. 75 000 dolarů.
A další otázkou je:
„Jaká činnost, kterou jako žák dělal autor knih pro děti Roald Dahl,
inspirovala jednu z jeho nejlepších knih?
A: sbíral borůvky, B: pomáhal řezníkovi,
C: ochutnával čokoládu, nebo D: kladl pasti na zajíce.“
- Toho uculování bylo dost. - Pardon, já…
Další otázka… Bez reakce. Slibuju.
Odpověz na otázku.
Roald Dahl napsal Karlík a továrna na čokoládu.
Věci do kvízů. Musíte znát knížky, autory,
názvy, autory, obsahy, autory, postavy, autory.
Vždyť ochutnával čokoládu.
- Chápu, o co se snažíš. - O co?
- O co ti jde. - Dostávám se do toho.
Buď si na sebe pyšný, ale buď pokorný.
- Vidíte, co dokážou prachy? - Proč se směješ?
- Ochutnával čokoládu. - Je to čokoláda.
Je to správně a dostáváš 75 000 dolarů. Takže Yousufe…
Na straně vyzyvatelů jste všichni věřili, že Yousuf říká pravdu.
Kdo bude mít nejpřesnější odhad, pokud Yousuf vypadne,
nebo dokončí a získá milion dolarů, se posadí do horkého křesla.
PŘENOST ODHADU
Dobře. Podívej se na to, Yousufe.
Máš 75 000 dolarů.
Jsi na půl cesty k milionu dolarů.
Paráda.
Můžeš odejít. Další zámek už nemáš.
Můžeš teď odejít s 75 000 dolary.
Můžeš říct: „Sbohem, Howie,“ a jít odsud rovnou domů.
To je záruka.
Rozhodneš-li se pokračovat, další otázka je za 100 000 dolarů.
Pokud nebudeš znát odpověď, budeš kecat a oni tě prokouknou,
odejdeš jen s 50 000 dolary.
Co uděláš? Odejdeš se 75, nebo se pokusíš o 100?
Hraju dál. Cítím se na to.
Tak tady je další otázka:
„V roce 2021 kytarista Nate Mercereau nahrál album duetů
s jakou dominantou USA, jejíž strašidelný zvuk do alba zahrnul?
A: Hooverova přehrada, B: Vesmírná jehla, C: Gateway Arch, D: most Golden Gate.“
Prý se do toho dostal, ale pořád si přidržuje ruku.
Yousufe, tvoje odpověď.
Vím to díky dvěma věcem.
Zaprvé, u té přehrady jsem byl s tátou.
Průvodce říkal, ať jsme zticha, abychom slyšeli to hučení.
Zadruhé, díky svému tvaru Vesmírná jehla, Gateway Arch ani Golden Gate
nemůžou vydávat zvuk podobný hučení.
Jehla: moc dlouhá a tenká. Gateway: moc tenký.
Na Golden Gate jsem byl a vím jediné.
Neslyšíte tajemné hučení, jen auta.
Dobře. Začneme s Katie.
Dokázala tě přečíst ve 100 % případů.
Katie?
Já byla u Hooverovy přehrady taky.
A máš pravdu, že říkají „zaposlouchejte se do hučení přehrady.“
Ale pro mě to byl velmi uklidňující zvuk.
Kultivovaný.
Vidím nahoře „strašidelný“ a myslím, že: „Hučení strašidelné, nebo uklidňující,“
a víš, co jsem se rozhodla? Vysvětloval jsi to až moc.
Jdu proti svému tušení a říkám, že kecáš.
Tony, co sis myslel ty?
Rozhodně hovadina. A to proto, že když si je skutečně jistý,
pracuje s oběma rukama a…
Dělá všechno možné. A tentokrát to nedělal.
Jako žok plný pochyb, když se snažil přesvědčit nás.
- Žok plný pochyb? - Jo.
Takže jsi jasně říkal hovadinu.
Dobře. Zeptám se tě, Yousufe,
znal jsi odpověď, nebo jsi kecal? Jen do toho.
- Kecal jsem. - No ovšem.
Správná odpověď je most Golden Gate.
Legrační. Žiju ve Frisku a nikdo to nikdy ani nezmínil.
Jestli se Alison zdálo, že říkáš hovadinu,
půjdeš domů s 50 000 dolary.
Pokud ti ale uvěřila,
získáš 100 000 dolarů. Alison?
Už jsme tu měli dvě hovadiny a záleželo na mně.
Já tě pozorovala, byla na vážkách, ale uvěřila jsem ti.
Ale tentokrát musím říct, že vůbec neváhám.
Jednoznačná hovadina.
Třikrát hovadina. Vypadáváš ze hry.
HOVADINA!
- Končím. - Dovol mi poděkovat ti.
Vážně, bavíme lidi a byla to legrace.
- Je to zábavná hra. - Je.
A 50 000 dolarů.
Padesát tisíc a půlku otázek neuhádl.
Páni.
Lháři jsou ve všech společenských vrstvách.
- Konopný průmysl. - Raketový vědec.
- Dělám voiceover. - Producent v rádiu.
Vyšetřuju podvody.
Já vyrůstal v sektě.
Tak kdo se po tom žebříku vyšplhá až k milionu dolarů?
Dalším člověkem na cestě
do horkého křesla za milion dolarů je se svou 100% přesností Katie.
Srdce mám až v krku. Žaludek mám někde poblíž tenkého střeva.
Přímo do horkého křesla, kde není křeslo.
Mou strategií je říct něco navíc, být milejší, roztomilejší.
Jsi nervózní?
No, asi jo.
Pracuju v politice. Hovadiny řeším neustále.
Učila jsem se od nejlepších a myslím, že mi to pomáhá.
Pozdravme Katie.
- Ahoj, Katie. - Ahoj.
- Jak se cítíš? - Fajn.
Pověz mi něco o sobě.
Žiju v New Yorku.
- Já… - Dobře.
Miluju New York. Zapište si to. To by byla dobrá nálepka na auto, že?
Miluju New York.
Třeba se srdcem, co?
- Velmi originální. - Díky.
Ve svém životě jsem vystřídala různé profese.
ale teď se zabývám komunikací. Řídím vlastní firmu.
Pomáháme technologickým společnostem, i neziskovkám, a dalším. Přesně to děláme.
Lžeš hodně?
Věřím, že nejlepší komunikace je upřímná komunikace.
Tady není.
Spořádaná katolička, katolická škole a tak.
- Amen. - Páni.
Tam nahoře by se mohli naštvat, když budu lhát moc.
- Jasně. - Tak…
Snažím se žít pěkně spořádaně.
Dobře. Tohle jsou tví vyzyvatelé.
Máme tu Alison, Tonyho a novou soutěžící, Ellyn.
Ellyn, představ se nám.
Jsem z New Jersey
a jsem podcasterka.
- O čem je tvůj podcast? - O skutečných zločinech.
- To je pecka. - Jo.
- Sleduju tě, Katie. - Klidně.
Tady vidíš jednotlivé příčky.
Za každou odpověď, kterou zodpovíš správně, nebo ti někdo uvěří,
se posuneš o krok blíže k milionu dolarů.
Připravená na začátek za 1 000 dolarů?
To si pište.
První otázka:
„Navzdory rozšířenému přesvědčení
rez na rezavém hřebíku nezpůsobuje jakou nemoc?
A: mononukleózu, B: tetanus, C: salmonelu, nebo D: choleru.“
Tak jo.
Teď už bych ji začal pozorovat.
Vypadá jako někdo, kdo odpověď zná?
A je to. Svoji odpověď sis zvolila. Poslechneme si ji.
Moje odpověď je B, tetanus.
Že je to B vím proto, že…
Nebyl to rezavý hřebík, ale svorka.
Když jsem byla malá, měli jsme přisvorkovaný koberec, víte?
Šlo o starý dům, který v 50. letech postavili ve Filadelfii.
Šlápla jsem na svorku, co trčela z koberce.
Máma mi říkala: „Panebože, dostaneš tetanus.“
- Tak jsem šla k doktorovi. - Neříkej to mně, ale jim.
Tetanus. Ano, já to zažila.
Byla jsem ten hlupáček, co se bál tetanu.
- Tvoje odpověď. - To je moje odpověď.
Je to pravda?
Prozradilo ji něco?
Přišlo vám, že si je odpovědí jistá?
Zaznamenali jste podezřelý pohyb očí nebo řeč těla?
To je klíč k této hře.
Začnu od Ellyn.
Ellyn.
- Katie, líbí se mi tvůj knihovnický styl. - Děkuju.
Svádí to k pocitu, že máš vědecké vzdělání.
- Ale to… - Vystudovala jsem fyziku…
Ta historka…
Já ti nevím. Přišlo mi to moc upovídané
a trochu vyumělkované.
Říkám, že je to hovadina.
- Pane jo. - Trochu drsný.
Napovídalo něco na jejím vystupování nebo na tom, jak to přednesla,
že je to kravina?
Jo, trošku moc bezúčelného mávání rukama.
Tak jo, Katie.
Říkala jsi pravdu, nebo to byla lež?
Říkala jsem pravdu. Stoupa jsem si na svorku.
- A dostala tetanus. - Ano!
Tisíc dolarů.
Nebyla to sranda. Žádná legrace!
Tisíc dolarů je tvých. Říkala jsi pravdu.
Zvolila jsi správnou odpověď. Věřil jsi jí?
- Ano. Jo. - Vážně, Tony?
- Tony jí věřil. A ty, Alison? - Taky jsem jí věřila.
Dobře. V tom soutěžíte vy.
- Ellyn, ty ses mýlila. Oni měli pravdu. - Jo.
Vám jde o přesnost. Nejde o to ji vyhodit, ale dostat se do hry.
- Jo. - Líbí se mi, jak jsi to udělala.
Ale mýlila jsem se.
Jedna odpověď. Tisíc dolarů. Byla správně.
Můžeš použít první ze svých dvou zámků.
Když ho nevyužiješ,
můžeš pokračovat a říct si: „Uzamknu si větší číslo,
které mi zaručí více peněz, až budu odcházet.“
Takže se tě ptám:
chceš… Ne, jiná hra. Promiň.
- Staré zvyky. Promiň. - Dobré.
- Byl to dobrý odkaz. - A kde jsem to přestal?
Tak jo. Co uděláš?
Použiješ zámek, nebo počkáš?
Nechci, ať odcházím s prázdnýma rukama.
Takže použiju zámek na tisícovce,
abych ji měla zaručenou.
Jéva!
Pěkná večeře v New Yorku. Víte, jaké jsou ceny, ale…
- Paráda. - Dobře. Jdeme na 10 000 dolarů.
Tady je otázka:
Čemu z následujícího se občas v Británii
říká ‚potatila ses‘?
A: opíjení se, B: spáchání zločinu,
C: nadýmání, nebo D: pohlavnímu styku.“
Má zamčeno. Katie, odpověz na otázku.
Takže odpověď zní D, pohlavnímu styku.
A jak to, že to vím? Opět nás čeká anekdota.
Pracovala jsem v jedné firmě v Británii.
Do Londýna jsme jezdili se „družit“.
Probírali jsme hodně věcí. Samozřejmě jsme se bavili o pití.
Ale taky o sexu.
Nadýmání a trestné činy se neprobíraly.
Párkrát jsem to zaslechla.
Určitě nešlo o opíjení, tak jsem zvolila D, pohlavní styk.
Nezačnu u vyzyvatelů, ale u tebe, Katie.
- Řekni jim, jestli to byla pravda. - Byla. Jo.
Deset tisíc dolarů je tvých.
- Nic než pravda. - Díky, Británie.
Všichni tři jste uvěřili, že Katie říká pravdu.
- Máš svou drahou polovičku? - Ne.
Jsem nezadaná, bohužel.
- Chápu. - Chceš to probrat?
- Rozumím. - Nevíte, jestli to tak je.
Já tu realitu a bolest z toho cítila.
Musím říct, že ji já.
Když jste nezadaní, tak…
Jako „kůl v plotě“, ten pocit znám.
No vidíte.
- Další otázka má hodnotu 25 000 dolarů. - Pane jo.
Letěla jsi až sem kvůli tisícovce. Stálo ti to za to.
V tuto chvíli máš desetinásobek jistý.
Deset letů.
Ano. Vždyť… Nezaplatili jsme ti letenky?
- Ne, zaplatili. - Dobře. Tak jo.
Jsme v Netflixu, ne v Hulu.
Dobře. Co uděláš? Pokusíš se o 25 000?
- Já… - Nebo bereš deset?
Podezírám muže v New Yorku, že se mnou kvůli 10 000 randit nebudou
podle dosavadních zkušeností.
Zkusím 25 tisíc, abych vylepšila své vyhlídky na rande.
- Jo. - Ano.
Na tabuli je 25 000 dolarů.
Pro nezadané celého světa.
Tak jo. Tady je otázka:
„Co máte udělat podle Správy národních parků,
když na vás zaútočí medvěd v Yellowstonském národním parku?
Za A: stát v klidu, B: couvat a zpívat,
C: běžet proti němu, D: křičet a mávat rukama.“
Bez… Řekni to slovo.
- Bezúčelně, jo. - Jasně.
Tak a je to. Zvol si odpověď. Uzamkni ji.
Je uzamčená.
- Ta kamenná tvář je super. - Jen ona ví, jestli se trefila.
Je načase, abys nám řekla svou odpověď
a my tě budeme sledovat,
zkoumat, poslouchat
a zvažovat, jestli skutečně znáš odpověď, nebo lžeš.
To máte za úkol vy.
Já se tím jen bavím. Prosím odpověď.
Odpověď je opět déčko.
Když jsem byla ve skautu, součástí našeho výcviku bylo,
však víte, jak máchat rukama.
Naštěstí jsem v Yellowstonu byla i s rodinou
a tím školením jsme si prošli podruhé. Jo, vyslechla jsem si to dvakrát.
Ve skautu vícekrát, ale je to křičet a máchat rukama.
Ať se zdáte co největší a medvěda vyděsíte.
- Katie? - Ano.
Začneme zase u tebe. Říkala jsi pravdu,
nebo jsi kecala?
Kecala jsem.
Skutečná odpověď, jak vidíme, je zůstat v klidu. Přesný opak.
Jo.
Věděla jsi, že to nevíš.
Zúžila jsem to na dvě odpovědi, a já…
- Tipla sis. - Jo.
Upřímně? Bedlivě jsem tě pozoroval.
A zdálo se, že víš, o čem mluvíš, ale na mém dojmu nezáleží.
Jen jediný.
- Jo. - Jediný člověk ti musí uvěřit.
Začnu u Tonyho.
- Slyšel jsi, co řekla. - Ano.
Popiš mi, jak jsi vnímal její odpověď?
Katie čtu hodně těžko.
Ale dostala mě. Jako já… Uvěřil jsem jí.
- Řekla: „Byla jsem ve skautu.“ - A je to!
- Ano! - Byla jsem ve skautu.
- Sežral to. - Uvěřil jsem ti.
Dvacet pět tisíc dolarů je tvých.
Vidíš to?
Chcete vědět, kdo vede v soutěži o horké křeslo?
- Já? Jestli já, tak jo. - Nechceš to vědět?
- To je nátlak. Ne. - Nechcete?
Řekneš nám to i tak?
Nechám to na vás. Řekl jsi ne.
Nechám to dát někam na obrazovku.
Někde to tu je, ale nevím kde, protože to tam dají ex-post.
Teď to tam není, až v postprodukci.
Fajn. Takže teď už máš dvacet pět tisíc, mladá dámo.
Můžeš s nimi odejít, ale já ti nabídku něco jiného.
Pokud zůstaneš,
na 50 tisících dolarech ti nabídku další zámek.
Musíš zůstat ve hře ještě jedno kolo, abys dosáhla na zámek.
Dvacet pět tisíc dolarů je tvých. Můžeš teď odejít.
Co pro tebe znamená 25 tisíc dolarů?
Znamená to hodně. Jak jsi zmínil, žiju v New Yorku
a je to drahé. Nemám rolety.
Na oknech mi visí ručníky.
- Vážně? Tam máš ručníky? - Jo.
Po sprše tě sousedí musí zbožňovat.
No jo, občas si užijou pěkný výhled.
Fajn. Tak co uděláš?
Tisícovka, nebude špatné s ní odejít. Ale padesát tisíc… Bože, to by byla pecka.
Zkusíme to aspoň ještě jednou.
- Zkusíme to. - Katie!
- Pane jo. - Ano!
Odmítla jsi 25 tisíc. Řekla jsi ne. Riskuješ a hraješ o 50 tisíc dolarů.
Když to nevyjde, odejdeš domů s tisícovkou.
Ano, pane.
Dobře. Tady je otázka:
Jako odkaz na svůj původ,
na co je určená kapsička
na pravé přední straně džínsů Levi Strauss?
Za A: na klíče, B: zapalovač,
C: kapesní hodinky, nebo D: tužku.
Uzamkni svou odpověď.
Je uzamčená. Řekni nám svou odpověď.
Tak jo. Správná odpověď je C.
Já s Levi's totiž spolupracuju.
Dělám každé ráno jejich ranní oběžník. Rozesílá se po celé firmě.
Takže o Levi's vím všechno.
Kdy firmu založili, o nejstarší džínsech na světě.
Našli je nedávno v kalifornském městečku.
Jo. Je to C jako když vyšije, hodinky.
- Tak jo. - Jo.
Co na to říkáte?
Zajímavé.
- Ne, to byla řečnická otázka. - Já myslel, že chceš náš názor.
Uzamkněte svoji odpověď.
Myslíte si, že ví, o čem mluví, nebo si to vymyslela?
Vyrazil někdo do Kalifornie za zlatem a našel nejstarší levisky na světě?
- Sbírá džínsy? - Já žádné nevlastním. Zábavný fakt.
To je fakt. My posuzujeme to, jestli je to zábavné.
Mi to zábavné přijde.
Hraje o velké peníze. Alison, co si myslíš?
Měla jsem pocit, že to trochu moc přeháníš:
„Pracuju pro evi's, dělám jejich ranní oběžník, to vím.“
Přihodíš informaci z novin, kterou všichni znají.
Taky jsem o tom četla.
Musím říct, že jsem měla pocit, že si to vymýšlíš.
Bylo to na sílu, abys odvedla pozornost od toho, že odpověď neznáš.
Tony, co ty?
Po pozorování Katie…
Je to hovadina.
A to proto, že její strategií je zůstat v klidu,
protože odpověď neví.
Vybrala si odpověď a stála tam takhle:
„Co všem těm lidem řeknu?“
A mluví, jako by věděla všechno.
Já si říkal: „Vědět všechno nemůžeš.“ Na módu si potrpím,
ale o Levi's nic nevím. Říkám hovadina.
Ellyn, co říkáš ty?
Žeru tě, myslím to vážně. Ale bylo to…
Tak „bezúčelnostně“ přehnané.
Nové slovo. To nic.
Poslyš, říkám hovadina,
ale jestli máš pravdu, budu si sypat popel na hlavu.
Chci, ať vyhraješ, ale říkám hovadina.
No a je to takhle: pokud se mýlíš a ty víš, jestli ano,
tak jsi z kola venku.
Jediný způsob, jak se přiblížit milionu, je mít pravdu.
A?
Ví Katie, o čem mluví?
Je to lež?
Říkala pravdu?
Nezapomeňte, že je v sázce 50 000 dolarů.
Je po všem, nebo má šanci vyhrát na milion dolarů?
Zjistíme to v dalším dílu naší šou…
Hovadina!
Překlad titulků: Kateřina Marko