‎UN SERIAL NETFLIX
‎Sunt în joc 50.000 de dolari.
‎Singurul mod de a te apropia de un milion ‎de dolari e să ai dreptate. Și?
‎Am avut dreptate. Da! ‎Lucrez pentru Levi's. Îmi amintesc.
‎- Cincizeci de mii de dolari! ‎- Da!
‎- Doamne! ‎- E uimitor, nu?
‎E o nebunie.
‎E o nebunie pentru că poți, ‎ar trebui și, probabil, o vei face.
‎- Vei folosi a doua și ultima blocare. ‎- Da.
‎Apelezi la blocare, ‎deci, nu poți pleca astă-seară
‎cu mai puțin de 50.000 $! ‎Vorbește cu mine!
‎Pot lua jaluzele adevărate, ‎canapea nouă. Pisica face pipi în casă.
‎- Am nevoie de o canapea nouă. ‎- Mută-te!
‎Îmi imaginez casa ta ‎cu canapeaua pe care a urinat pisica.
‎- Da. ‎- Fără pantaloni. Prosoape pe geam.
‎Ai nevoie de banii ăștia mai mult ‎decât oricine. Sunt încântat!
‎Nu te voi întreba dacă rămâi, ‎fiindcă rămâi.
‎O să te oblig să rămâi ‎și să pleci cu 75.000 de dolari.
‎Tu și pisica mea mă forțați să continui.
‎Eu fac la toaletă. Nu-s ca pisica ta.
‎Pentru 75.000 de dolari, întrebarea e…
‎„Cu un balcon celebru, în ce țară e ‎palat prezidențial Casa Rosada?
‎A. Mexic. B. Portugalia. ‎C. Spania. Sau D. Argentina.”
‎Katie.
‎Știi dacă răspunsul ‎pe care l-ai blocat e corect sau greșit.
‎- Nu știe absolut nimic. ‎- Acum, strategia!
‎E pe cale să mintă?
‎Tot ce veți auzi sunt baliverne? Sau știe?
‎Haide!
‎Bine. Deci, răspunsul e D. Argentina.
‎Așadar, să înceapă povestea!
‎Mama iubește musicalurile. ‎Bravo, Tina! Tina, te iubim.
‎- Deci, ea… ‎- E chiar e adevărat?
‎O iubește pe mama ei?
‎Da!
‎E singură, pe o canapea murdară,
‎citind despre pantaloni. ‎Are probleme cu mama.
‎Nu! Tina s-a descurcat grozav.
‎Bine. Deci, Tina adoră musicalurile. ‎Și eu le ador, firește.
‎Cântam și în culise.
‎Știu asta din ‎Evita, ‎de Andrew Lloyd Webber,
‎în care au jucat atâtea femei minunate!
‎Da, răspunsul e D. Argentina. ‎„Don't Cry for Me”. Toată povestea.
‎Bine.
‎Adversarii și-au blocat toți răspunsurile.
‎Înainte să aflăm dacă te-au crezut…
‎- Katie. ‎- Da?
‎- Spune-mi! ‎- Da?
‎Era adevărat
‎că mama te iubește?
‎Doamne! Sper că da.
‎Era adevărat? Și știi despre ce vorbești
‎când spui că știi din piesa ‎Evita, ‎și că e D, Argentina?
‎Da, știu. E D. Argentina.
‎Poftim!
‎Sunt 75.000 de dolari pe panou.
‎Adversari, toți trei ați avut dreptate
‎să credeți că Katie avea răspunsul corect.
‎Katie, urmezi tu.
‎Nu poți pleca cu mai puțin de 50.000 $.
‎Dar poți lua decizia de a pleca acum ‎cu 75.000 de dolari.
‎Sau poți trece la următoarea întrebare ‎care valorează 100.000 de dolari.
‎- Știi ce? ‎- Ce?
‎- Mă distrez de minune. ‎- Și eu!
‎O să continuăm jocul și o să ne și rugăm.
‎Și, da, vom continua.
‎Da!
‎Devine foarte spirituală.
‎Da.
‎- Uneori trebuie să ceri ajutor. ‎- Da, așa e.
‎Iisuse, Mărie și Iosif! Bine.
‎- Hai! ‎- Bine.
‎Acest evreu tocmai a mers la biserică.
‎O sută de mii de dolari! Întrebarea e…
‎Comedianul Michael Ian Black citește
‎un roman al lui Thomas Hardy ‎pe un podcast, numit potrivit cum?
‎A. Infinit. B. Singur. ‎C. Devotat. Sau D. Obscur.”
‎Blochează un răspuns.
‎Iar, acum, răspunde la întrebare!
‎Îl cunosc mai bine pe Thomas Hardy ‎decât pe Michael Ian Black.
‎Iar, pentru Thomas Hardy și romanele sale ‎aș alege Singurătate.
‎Asta am ales și e răspunsul corect.
‎Bine. Spune că răspunsul corect e B,
‎după ce știe din conținutul cărților.
‎Din nou, vorbesc cu voi trei acum. ‎Știe răspunsul?
‎Sau sunt baliverne? ‎Depinde de voi trei să fiți exacți.
‎Tony, îl cunoști pe Michael Ian Black?
‎Nu-i cunosc pe oamenii ăștia.
‎Știi cine sunt eu?
‎- Am crescut cu tine. ‎- E fratele meu!
‎Te-am căutat!
‎- Mamă! ‎- Surpriză!
‎Da, bine.
‎Twins, ‎partea a doua.
‎Știu că e compliment, ‎dar mă faci să mă simt bătrân. Bine.
‎Bine. Ce părere ai?
‎Am observat că Katie are o tactică.
‎Când știe răspunsul, e mereu indiferentă.
‎De data asta, a răspuns la întrebare
‎și s-a uitat ‎și cred că și-a dat seama că a greșit.
‎Așa că se gândea ‎prefăcându-se indiferentă:
‎„Cum să îi conving că am dreptate?”
‎Spune baliverne.
‎Dar nu uita, Tony.
‎A mai mințit înainte.
‎La întrebarea a treia, ‎a mințit și nu mi-ai spus.
‎Încă o studiam atunci.
‎Atunci încă studiam, luam notițe.
‎- Ai detectat semnalele? Bine. ‎- Da.
‎Cel puțin așa cred.
‎Spune-i! Are dreptate?
‎Au fost baliverne. Da!
‎- Tony, ai anticipat. ‎- Da.
‎- Ai detectat semnalul. ‎- Ți-am zis.
‎Au fost baliverne. ‎Răspunsul corect e „Obscur”.
‎Bine? Dar, dacă Ellyn
‎și Alison cred amândoi că ai mințit,
‎atunci, pleci.
‎Știi ce? Plec acasă cu 50.000$.
‎M-am simțit bine și e în regulă.
‎Nu ne luăm rămas-bun!
‎- A ținut discursul. ‎- A zis:
‎- „Vrei să plec?” ‎- E gata să plece.
‎Dacă chiar pleacă, ‎știți ce se va întâmpla?
‎Ce?
‎Până acum, calculăm ‎care dintre voi e cel mai precis.
‎Dacă pleacă acasă, ‎dacă doamnele au citit-o,
‎Tony, vei ajunge la milion.
‎- Eu? ‎- Da.
‎- Eu? ‎- Ești cel mai precis.
‎- Dragul de mine? ‎- Exact.
‎Uită-te la tine!
‎Ar fi bine să spuneți baliverne. ‎Și eu încerc să câștig bani.
‎- Știu. ‎- Bine.
‎- Ești gata să afli? ‎- Da.
‎- Nu pari încrezătoare. ‎- Nu sunt.
‎- Serios? ‎- Nu.
‎Bine. O aleg pe Alison.
‎Dacă Alison te-a crezut, ‎asta e tot, doar Alison să te creadă,
‎rămâi încă în joc și ai 100.000 de dolari.
‎Alison!
‎Vorbește cu ea!
‎Am auzit de podcastul „Obscur”.
‎Când am văzut varianta, am zis: ‎„Cred că e răspunsul corect.”
‎Apoi, ai început să vorbești ‎și ai zis Thomas Hardy,
‎mi-e cunoscut „singurătate”. M-am gândit.
‎- „A scris ‎Lonesome Dove?”‎ Nu știu. ‎- Da.
‎- Dar mi-ai servit asta și am crezut. ‎- Da!
‎O sută de mii de dolari!
‎O sută de mii de dolari pentru tine!
‎- Ura! ‎- Bine.
‎Sunt 100.000 de dolari. Șase cifre. ‎Poți pleca acum.
‎Ai putea lua 100.000 de dolari ‎acasă chiar acum.
‎Sau poți rămâne în joc ‎și poți câștiga mai mult decât dublu,
‎adică 250.000 de dolari. ‎Un sfert de milion de dolari!
‎Dar dacă nu-i câștigi, ‎dacă minți și ești prinsă,
‎mergi acasă cu 50.000 de dolari. ‎Gândește-te! Sunt decizii grele.
‎- Ce greu! ‎- Nu știu ce aș face eu.
‎Mi-am zis mereu
‎că, dacă voi ajunge într-un concurs TV, ‎îmi voi dubla suma. Să fim serioși,
‎e o ocazie unică.
‎Așa că, dacă aș pleca de aici ‎cu 50.000, aș fi mulțumită.
‎Dacă aș pleca de aici ‎cu 250.000 de dolari, măi să fie!
‎Ar fi grozav.
‎Așa că o să încerc. Și știi ce?
‎Dacă plecăm, plecăm celebri.
‎Așa se face.
‎Bine.
‎Măi să fie!
‎Mamă!
‎- Îți spun ce-ai făcut. ‎- Ce?
‎- Ai renunțat la 100.000 de dolari. ‎- Da.
‎Poftim! Iată întrebarea ta ‎pentru un sfert de milion de dolari!
‎„Care dintre acești jucători de golf e ‎un jucător fictiv
‎interpretat de Kevin Costner ‎și nu e membru în Asociația de Golf?”
‎A. Webb Simpson. B. Tommy Fleetwood.
‎C. Roy McAvoy. Sau D. Billy Horschel.
‎Uită-te la fețele lor! Cum privesc! ‎Tony, ai o privire așa de intensă!
‎Nu vă distrag!
‎Hai!
‎Deci, răspunsul e B. ‎Tommy Fleetwood. Din nou,
‎urmează povestea.
‎Mama, Tina, nu-l place deloc ca actor ‎pe Kevin Costner,
‎ceea ce înseamnă că, în tinerețea rebelă, ‎i-am urmărit toate filmele.
‎Deci, știu că, de fapt, e B. ‎Tommy Fleetwood.
‎Nu voiam asta, dar mi-au cerut.
‎M-au anunțat în cască. ‎Kevin Costner e aici.
‎Nu!
‎- Kevin! ‎- Îmi pare rău!
‎Mama chiar te urăște.
‎Bine. Nu e aici.
‎- Îmi pare rău, dacă se uită. ‎- Erau baliverne.
‎Bine, Ellyn.
‎Ce părere ai?
‎Am văzut panica de pe fața ta
‎când a apărut subiectul din golf
‎și, deși aveai privirea aia indiferentă ‎despre care vorbea Tony,
‎nu cred că te pricepi la golf.
‎Deci, spui baliverne.
‎BALIVERNE
‎Tu ce părere ai, Alison?
‎Ți-am văzut privirea îngrozită.
‎Și nu m-ai convins.
‎- Ai răspuns prea repede. ‎- Sigur.
‎Cred că nu știi răspunsul ‎la întrebarea asta.
‎Deci, spui baliverne.
‎BALIVERNE
‎Doi din trei cred ‎că spui baliverne. Cum e?
‎Așa e. Mama îl urăște pe Kevin Costner,
‎dar n-am văzut niciun film ‎cu Kevin Costner.
‎Bine.
‎- Chiar ai mințit. ‎- Da.
‎- Nu știa ce vorbește. ‎- Nu.
‎Nu știe filme cu Kevin Costner.
‎N-am văzut decât‎ Pe cont propriu.
‎- E cu Kevin Costner? ‎- Apare?
‎- E cu Kevin Bacon. ‎- Da.
‎Și mai rău!
‎Așadar, un om care crede că Kevin Costner ‎e actorul din ‎Pe cont propriu‎
‎are ocazia să câștige ‎un sfert de milion de dolari.
‎Dacă ai prins-o cu balivernele, Tony,
‎ea va pleca, iar tu îi vei lua locul!
‎Vei juca pentru milionul de dolari. ‎Tu vei lua cei 50.000$.
‎E bun. Am încredere în el.
‎Depinde de tine, Tony. Ai auzit ce a spus.
‎Nu știe diferența dintre niciun Kevin.
‎N-a fost o versiune nouă? Și acolo…
‎Nu. Doar…
‎- Să ne oprim! ‎- Da.
‎- Deci, am avut dreptate cu Katie. ‎- Da.
‎Și privirea panicată ‎de pe fața ta cu golful…
‎Da.
‎Nu te pricepeai deloc.
‎Apoi, ai văzut Kevin Costner ‎și mi-am zis: „O exista speranță.”
‎A zis de Tina și mi-am spus: ‎„Zice adevărul!”
‎- Tina e mama. ‎- Da.
‎Am crezut-o, fiindcă am crezut…
‎Stai așa! Ai crezut-o?
‎Am crezut-o!
‎Două sute cincizeci de mii de dolari!
‎Un sfert de milion de dolari!
‎Cât mă bucur! Chiar îi meriți.
‎Viața ta s-a schimbat radical.
‎Știu!
‎Pot să zic ceva? Atenție! ‎Ca să ajungă în acest punct,
‎i s-au pus șapte întrebări până acum. ‎N-a știut răspunsul la trei.
‎Totuși, ține în mână acum
‎două sute cincizeci de mii de dolari!
‎Și, mai important, uită-te la perete!
‎Ești la trei întrebări
‎de un milion
‎de dolari.
‎Trei! Ai răspuns deja la șapte.
‎Ești la trei sferturi depărtare ‎de un milion de dolari.
‎Ai 250.000 $.
‎Poți pleca acasă acum. Ia-ți rămas-bun!
‎Sau următoarea întrebare
‎valorează dublu.
‎- Doamne! ‎- Încă o întrebare.
‎Încă un răspuns.
‎Sau chiar și cu o minciună poți câștiga
‎jumătate de milion de dolari.
‎Dublu.
‎Dublu față de ce ai acum.
‎Nu poți pleca cu mai puțin ‎de 50.000 $. Suma e blocată.
‎Ai garantat 50.000 $.
‎Nu mă pot decide deloc. ‎E ceva real. De asta, n-am pantaloni.
‎- Acum spui că nu te poți decide. ‎- Știu.
‎E cea mai importantă decizie, ‎iar tu nu poți alege.
‎- Da. Știu! Nu! ‎- Vom sta aici încă un episod.
‎Îți repeți mereu când ajungi aici:
‎„Nu știu să refuz. O să…”
‎Întrebi: „Mergem la barul de sus, ‎de unde poți cădea? E haios.”
‎Zic: „Da! Să mergem! Hai acolo!
‎Dacă mor, e mișto. ‎O să mor într-un bar. E grozav.
‎Iar asta…”
‎- O întrebare? ‎- Da.
‎- Despre ce vorbești? ‎- Nu știu.
‎Bine. Am prea multă încredere ‎în concurenții ăștia,
‎ca să-i mai păcălesc.
‎Cred că mă cunosc deja.
‎Mă iubesc. Cred în mine.
‎Dar cred că 250.000 de dolari ‎mi-ar schimba viața,
‎așa că plec.
‎Da!
‎Două sute cincizeci de mii de dolari!
‎- Felicitări! ‎- Mulțumesc.
‎Nu e uimitor?
‎E o nebunie!
‎- E palpitant? ‎- Da!
‎Nu e o nebunie? Niciodată…
‎De asta îmi place jocul ăsta, da?
‎- Nu știai multe răspunsuri. ‎- Nu!
‎Dar ești atât de credibilă, minunată…
‎Te prezinți ca un om foarte bun. ‎Oamenii te cred, iar asta e o abilitate.
‎Da, Katie!
‎Bravo, Katie!
‎Mulțumesc mult.
‎Pe curând!
‎În privința detectării
‎adevărului și minciunilor lui Katie, ‎cea mai precisă adversară a fost…
‎Alison.
‎Abia aștept să merg în centru.
‎Sunt șefa de creație pentru o companie ‎de creație de conținut digital.
‎În unele emisiuni, se coboară. ‎Aici se urcă.
‎Voi urca.
‎Gândesc repede și neconvențional.
‎Așa-mi plătesc facturile.
‎Ne luăm rămas-bun de la Tony ‎și-i salutăm pe cei doi noi adversari.
‎Sunt bun la cultură generală, ‎dar o să încerc să citesc oamenii.
‎Dacă bați câmpii, e clar o minciună.
‎Am predat pentru clasa a opta un deceniu.
‎Toată viața am analizat și adunat ‎detalii ca un avar.
‎O să fiu destul de deștept, ‎ca să urc în centrul scenei.
‎Va merge Allison până la capăt?
‎Sau va lua altcineva premiul ‎de un milion de dolari?
‎Spune-mi despre tine, Alison!
‎- Locuiesc în LA. ‎- Bine.
‎Sunt măritată și am trei copii frumoși.
‎Și lucrez la dezvoltarea de conținut, ‎într-o companie media digitală.
‎Acum creez conținut pentru un serviciu ‎de streaming numit Netflix.
‎- E o companie media digitală. ‎- Știu.
‎- Uită-te la noi! Da. ‎- Iată! La fix!
‎Înainte să jucăm, ‎avem doi adversari noi aici.
‎- Jason. ‎- Bună!
‎Bună!
‎Sunt din San Diego, California. ‎Am crescut peste tot în SUA.
‎Tata a fost militar…
‎Da
‎- Mulțumește-i pentru serviciu! ‎- O să fac asta.
‎Și știi să detectezi bine ‎când cineva e sincer sau nu?
‎Da. Îmi dau seama ‎când cineva spune baliverne.
‎Jeff, de unde ești?
‎Sunt din Central Massachusetts, ‎acum stau în Los Angeles.
‎Și cu ce te ocupi?
‎Sunt profesor pensionar.
‎- Pensionat? Deja ? ‎- Da.
‎Se poate, la 30 de ani. ‎E o idee groaznică, dar am făcut-o.
‎Nu știm când vorbim cu cineva ‎în emisiune. Nici tu nu m-ai convins.
‎Poate au început balivernele, ‎ca o strategie.
‎S-ar putea să nu ai trei copii.
‎Ei nu știu.
‎- Ellyn! Am mai vorbit. ‎- Da.
‎Mai zi-mi despre tine!
‎Sunt și eu mamă. ‎Sunt din New Jersey și fac podcasturi.
‎- Cum ar fi? ‎- Ca toți ceilalți din lume.
‎Bine. Repet.
‎Nu uitați că scopul vostru e ‎să n-o eliminați din locul central,
‎ci să ajungeți voi acolo.
‎- Singura cale de acces e precizia. ‎- Da.
‎Dacă credeți că e adevărat, apăsați „da”.
‎Dacă credeți că sunt baliverne, ‎apăsați „baliverne”. Gata?
‎- Sunt gata, Howie. ‎- Sunt în joc un milion de dolari!
‎Sunt mulți bani.
‎Începem. Prima întrebare
‎pentru o mie de dolari e…
‎„Pentru a-l proteja de coroziune, o lege ‎interzice vehiculele cu combustibil fosil
‎la 500 de metri de care ‎dintre aceste monumente celebre?
‎A. Taj Mahal. B. Palatul Buckingham.
‎C. Bazilica Sfântul Petru. ‎Sau D. Opera din Sydney.”
‎Se gândește la răspuns.
‎Va apăsa pe un răspuns ‎și, după ce va fi blocat,
‎numai ea va ști cu siguranță ‎dacă a nimerit răspunsul corect.
‎A blocat răspunsul.
‎O să vă spună acum care e răspunsul ei.
‎Ascultați cu atenție! ‎Nu doar ascultați! Fiți atenți!
‎Sunteți gata?
‎Răspunde!
‎Răspunsul e A. Taj Mahal.
‎Am mai fost la Bazilica Sf. Petru.
‎E în mijlocul Vaticanului. ‎Nu sunt mașini pe acolo.
‎Deci nu există niciun motiv ‎pentru regula asta. Și am citit ceva
‎despre ce repede se coroda Taj Mahal ‎acum câțiva ani.
‎Așa că am înțeles ‎că acesta ar fi răspunsul corect.
‎Încercau să protejeze Taj Mahal ‎să se mai deterioreze.
‎Deci, voi ați stabilit dacă credeți ‎că ea știe despre ce vorbește sau nu.
‎Pentru 1.000 de dolari, ‎o să încep cu Alison.
‎Știai despre ce vorbeai?
‎Da. Știam că e vorba de Taj Mahal.
‎O mie de dolari.
‎Toți cei trei adversari ‎au crezut că e răspunsul corect.
‎Deci, toți trei aveți o șansă egală ‎de a urca în centrul scenei.
‎Bine, Alison. Acum începe jocul!
‎- E partea distractivă. ‎- Da!
‎O mie de dolari. Uite ce poți face! ‎Dacă vrei, îi blochezi.
‎Poți bloca 1.000 de dolari ‎fiindcă, în timp ce joci, dacă minți,
‎iar ei te prind, pleci acasă. ‎Dacă nu blochezi, nu primești nimic.
‎Dacă blochezi suma, ‎pleci cu 1.000 de dolari.
‎Poți să și aștepți ‎și să blochezi mai târziu
‎ca să-ți garantezi ‎o sumă mai mare de bani.
‎Ce vrei să faci?
‎Înțeleg impulsul ‎de a bloca o mie de dolari.
‎Dacă ai ajuns până aici, ‎vrei să faci niște bani.
‎Dar aleg să joc strategic.
‎Nu cred că există câștig, dacă nu riști.
‎Aș vrea să amân blocarea.
‎- Acum. ‎- Nu riști, nu câștigi.
‎Amână blocarea.
‎Acum țintim la 10.000 de dolari.
‎Întrebarea e…
‎„Fiecare sezon din ‎Better Call Saul ‎începe cu un montaj alb-negru
‎al vieții triste a lui Saul, ‎care ce conduce?
‎A. Un magazin de pizza. ‎B. Un magazin de plăcinte.”
‎Se pronunță „plăcintă”, nu?
‎- Plăcintă. ‎- Plăcintă.
‎- Plăcintă? ‎- Plăcintă.
‎Am pus bine accentul?
‎- Plăcintă. ‎- Așa?
‎Voiam să văd de câte ori ‎pot spune „plăcintă”.
‎Știu. Le ador mirosul în mall.
‎„C. Un chioșc de sucuri de portocale. ‎D. Un chioșc cu covrigi.”
‎Se gândește.
‎Better Call Saul. ‎Ador serialul ăla.
‎A blocat răspunsul și o să vi-l spună.
‎Jason, Jeff și Ellyn.
‎Ascultați și priviți cu atenție!
‎Spune!
‎Știu sigur că e A. Pizza.
‎Am fost mare fan al ‎Breaking Bad.
‎Am văzut toate sezoanele și am văzut ‎primele sezoane din ‎Better Call Saul.
‎Din păcate, am renunțat ‎fiindcă am fost foarte ocupată.
‎Dar știu sigur că are ‎un magazin de pizza în mall.
‎E în Albuquerque, New Mexico, ‎la începutul serialului.
‎Bine. Ăsta a fost răspunsul ei.
‎Minte?
‎Știe?
‎Spune baliverne?
‎Jeff!
‎Vei sparge gheața.
‎Better Call Saul ‎n-are loc în Albuquerque. ‎El a trebuit să plece de acolo.
‎Nu cred că știi așa de bine serialul ‎pe cât m-ai făcut să cred.
‎Din păcate, spui baliverne.
‎Îmi pare rău.
‎Urmărești ‎Better Call Saul?
‎- Chiar urmăresc serialul. ‎- Vezi?
‎Chiar se uită la serial!
‎Dar nu mi-am amintit ‎dacă era în Albuquerque
‎sau dacă a venit în Albuquerque ‎după ce a apărut iubita.
‎Și salonul pentru picioare!
‎- Sunt un mare fan. ‎- Vezi?
‎Nu m-am mai uitat de câțiva ani. ‎Cum am spus.
‎Ne-ai dat răspunsul corect?
‎Nu. Am spus baliverne. ‎Nu-mi amintesc cu ce se ocupa.
‎Răspunsul corect era ‎„magazin cu plăcinte”.
‎Deci, n-ai știut răspunsul.
‎- Nu. ‎- Era pentru 10.000 de dolari.
‎- N-ai blocat 1.000 de dolari. ‎- Nu, știu.
‎Dar tot ce-ți trebuie e ‎ca unul dintre acești oameni
‎să-ți creadă baliverne, ‎și primești 10.000 de dolari.
‎Dar există măcar o persoană?
‎Jason.
‎Da?
‎Zi-mi ce ai crezut tu și de ce.
‎Am oscilat între două răspunsuri, ‎iar când a zis…
‎Îți dai seama că toți cei de aici ‎oscilează între două răspunsuri!
‎A spus baliverne
‎sau adevărul.
‎Mi-am zis…
‎„E cam aiurea. A vorbit mult.”
‎Dar, apoi, mi-am zis: „Fir-ar! O cred.”
‎- Da! ‎- Da!
‎Jason! Te iubesc, Jason! ‎Jason e noua mea persoană preferată.
‎Cei 10.000 de dolari sunt ai tăi!
‎- Ai noroc. M-ai luat acum. ‎- Te iubește. Crezi?
‎Nu.
‎Eu cred, fiindcă Jason e motivul ‎pentru care ai 10.000 de dolari acum.
‎- Jason. ‎- E justificat.
‎Jason e… Dacă mai fac un copil, ‎îi zic Jason. Ca să știi.
‎Accept.
‎Bine, Alison.
‎Urmează altă alegere. Poți bloca ‎suma acum. Poți bloca 10.000 de dolari.
‎Vei avea garanția ‎că, oricum ar evolua jocul,
‎nu poți să pleci ‎cu mai puțin de 10.000 de dolari.
‎Sau poți să continui și să spui:
‎„Voi bloca o sumă mai mare. ‎Îmi asigur mai mulți bani la plecare.”
‎Dacă nu riști, nu câștigi, ‎dar mai cred și-n istețime.
‎Am venit aici cu gândul să blochez 10.000.
‎Asta-mi doream. ‎Vreau să blochez 10.000, te rog, Howie.
‎Blochează 10.000 de dolari.
‎Mai sunt opt întrebări ‎până la un milion de dolari.
‎Se afișează 25.000 de dolari. ‎Următoarea întrebare e…
‎„E nevoie de timp ‎ca lumina să călătorească.
‎Când te uiți la Jupiter pe cer, noaptea,
‎îl vezi cum era cu cât timp în urmă?”
‎A. Acum patru secunde. ‎B. Acum 40 de minute.
‎C. Acum 40 de zile. ‎Sau D. Acum patru ani.”
‎Asta e știință.
‎E o întrebare interesantă.
‎A fost anunțată acum ‎dacă răspunsul ei e corect sau nu.
‎- Doar tu știi. ‎- Doar eu știu.
‎Bine.
‎Allison.
‎Da, domnule!
‎- Răspunde la întrebare! ‎- Bine.
‎Deci, fiul meu, Jack, are 11 ani. ‎Și când avea cam…
‎Între patru și șase ani, ‎era obsedat de planete.
‎A trebuit să citesc o mulțime de cărți ‎despre planete, stele și constelații,
‎despre toate chestiile astea ‎îngrozitor de plictisitoare.
‎Am învățat multe despre viteza luminii.
‎Și știu că, de la Jupiter,
‎durează cam trei, cinci ani.
‎Când am văzut „acum patru ani”, ‎am știut că e răspunsul corect.
‎Știe despre ce vorbește?
‎Bine, Jason.
‎Începi primul.
‎Chiar ai încercat să dregi busuiocul. ‎Ai zis baliverne.
‎Îmi pare rău. ‎Nu durează patru ani ca lumina să ajungă.
‎A spus baliverne. Îmi pare rău.
‎Jeff, ce crezi?
‎Sincer să fiu,
‎toată explicația ‎cu „am învățat din cărți”…
‎Nu cred că vei găsi detaliul ăsta ‎în cărți, mai ales în cele pentru copii.
‎A spus baliverne. Cele mai mari baliverne.
‎Fiindcă a crezut ‎că nu poți obține informații din cărți.
‎Asta ai spus.
‎- De asta nu mai predau. ‎- Da.
‎„Pentru ce sunt astea? Aruncați-le!”
‎- Fii sinceră cu mine! ‎- Da.
‎Ai știut răspunsul la întrebare?
‎N-am știut răspunsul la întrebare. ‎Am spus baliverne.
‎Am știut că e nevoie de mult timp ‎să ajungă de la stele.
‎M-am panicat și am ales „patru”.
‎După ce am apăsat „patru”, ‎mi-am zis: „Nu!
‎Trebuie să fie mai aproape.”
‎Ai spus baliverne. ‎Răspunsul corect e „40 de minute”.
‎Iată dilema în care te afli acum!
‎E o dilemă mare.
‎Jason a zis că spui baliverne.
‎Jeff a zis la fel.
‎Soarta ta
‎e în mâinile lui Ellyn.
‎Dacă Ellyn te-a citit, ‎pleci acasă cu 10.000 de dolari.
‎Dar, dacă Ellyn te-a crezut, te apropii
‎de un milion de dolari.
‎Ai ajuns la capătul jocului?
‎Ai rămas fără noroc?
‎- Cum o să ne dăm seama? ‎- Nu!
‎E atât de mult și e doar un episod!
‎Însă urmează încă unul.
‎În acel episod veți afla, ‎fiindcă veți urmări jocul nostru.
‎Subtitrarea: Daniel Onea