SERIÁL NETFLIX
Time, jsi opět ve známé situaci.
Blythe a Travis odhadli, že kecáš.
Je to na té poslední dámě.
Jestli řekne, že kecáš, půjdeš domů s prázdnou,
ale jestli ti uvěřila, budeš mít 10 000 dolarů.
Alejandro,
tak povídej.
Věřila jsi té jeho odpovědi?
Budeš mě milovat. Já ti věřila.
Panebože.
Můj ty bože.
Deset tisíc dolarů je tvých.
- Tolik lásky. - Děkuju.
A prochází mu tolik kravin.
- Zlepší se to. - Deset tisíc.
Neříkej „zlepší se to“.
Proč se omlouváš za 10 000 dolarů?
Neomlouvám, vůbec.
Tato hra se jmenuje Hovadina a ty vynikáš
s takovou grácií, že teď už máš 10 000 dolarů.
Fakt milé. Já bych tomu „vynikání s grácií“ neříkal, ale díky.
- Krása… - Krása a dovednost přímo tam.
Pořád ti zbývá zámek. Můžeš si zamknout 10 000 dolarů.
Zamknu si to, ať nelituju.
- Zámek na 10 000. - Než pak litovat.
V sázce je 25 000. Neodejdeš s méně než 10 000 dolary.
To je kupa peněz vzhledem k tomu, že jsi nic nevěděl.
- Díky. - Není zač.
Jdeme na to. Na 25 000 dolarů. A tady je otázka.
„Rok poté, co John Travolta
nepochopitelně představil Idinu Menzel jako ‚Adele Dazeem‘,
ona jej na Oskarech představila jako co?
Za A: Jasona Nevintuse, B: Lavona Barbaruniho,
C: Jamala Tavinu, nebo D: Gloma Gazinga.“
Ta otázka je skvělá.
Tak fajn, pověz nám svou odpověď.
Odpověď je Jamal Tavina a vím to proto,
že moje máma Travoltu zbožňuje a já bych jí to říkal.
Oslovil jsem ji tak. V smsce. Pobavilo ji to. Je to Jamal Tavina.
Dobře. Vyzyvatelé už své odpovědi zamkli, ale začneme u tebe.
Vážně jsi své matce řekl Jamale Tavino?
- Ani náhodou. Tak jsem jí neříkal. - Fajn.
Vymyslel sis to.
Správná odpověď byla Glom Gazingo.
Podívejme se, jestli ti vyzyvatelé uvěřili.
Alejandro?
Já zvolila kecy.
Proč?
Viděla jsem ho, jak na monitoru dělá ententýky dva špalíky.
Takže podle pohybů ruky, když odpovídal?
Jo.
Blythe, co sis myslela?
Já to samé.
Šlo o ty ruce. Než odpověděl, bylo to…
Určitě to byly ententýky.
Jak Alejandra, tak Blythe to označily za kec.
Jde o tohle: zamknul sis 10 000 dolarů.
Pokud ti Travis věřil, získáš 25 000.
Jestli ti ale Travis nevěřil,
bude to třikrát kecy a půjdeš z kola ven.
Připravený si ho vyslechnout?
Asi jo.
Travisi, pověz nám, co sis myslel, zatímco jsi ho pozoroval.
Děsně rád sleduju udělování Oskarů. Ty na to vypadáš taky.
Já si říkal: „Může to vědět.“
Ale jedno tě asi prozradilo.
Zmáčkl jsi to a trošku zklamaně ses odvrátil.
Proto jsem myslel, že kecáš.
Třikrát kecy. A je to hovadina. Získal jsi 10 000 dolarů.
To není špatný.
- Vůbec ne. - Je to fantastické.
- Díky za snahu. Dobrou noc. - Hodně štěstí. Mějte se.
V kvízech jsem dobrý, ale tady jsem nevěděl vůbec nic.
To byl právník, kterému okecávání moc nešlo.
Bylo to hodně těžké a ti lidé byli skvělí.
Oni… Nepřesvědčil jsem je, ale co.
Nemůžete vždycky vyhrát, ne?
Vyzyvatelé,
nejpřesnější z vás při odhalování hovadin nebo pravdy byl…
Travis.
Ano!
PŘESNOST ODHADU 100 %
- Pojď sem. - Dobře.
Bože, jsem tak nadšený, až se z toho skoro třesu.
Resetujeme.
Jsem kreativní ředitel v reklamě,
což znamená, že vytvářím příběhy, které mají přesvědčit lidi.
Tuto dovednost využiju, abych uspěl v této hře.
Vítej.
Díky, Howie.
Tak jo, lidi, uvolnit prostor. Díky.
Na škále od jedné do 10 jsou mé znalosti asi okolo šest a půl.
Schopnost okecávat tak devět celých devět.
To je asi moje hlavní silná stránka.
- Co ti běží hlavou? - Je to neskutečné.
Je.
Po škole jsem se každý den dona díval na pořad Make Me Laugh.
Ach bože.
Zábavný pořad, kde se soutěžící snažili nesmát, když je rozesmávali komici.
Byl tam šílený chlápek, díky kterému se ze mě stal třídní šašek.
A tady to je on. Jsi to ty.
Mluvíš o něm, jako by tu ani nebyl.
Proto je to neskutečný.
A víš co?
Jsem rád, že tu jsi a víš i díky komu,
protože jsi byl nejpřesnější z vyzyvatelů.
A teď jsi jdeš pro milion dolarů.
Pověz nám něco o sobě.
Jsem kreativní ředitel.
Mám za ženu ráznou Irku, jak jsem říkal, a pár skvělých děcek.
Milion dolarů by pro tebe znamenal hodně, co?
Ani si neumím představit, jak by mi to změnilo život.
A nemusíš ani moc vědět, abys ten milion získal, že?
Může dojít i na věšení bulíků na nos.
Doufám, že něco budu vědět a nebudu se k tomu muset uchýlit.
Dobře. Chceš poznat vyzyvatele?
- Jo. - Chci je poznat.
Je tu úplně nový, Shank.
Ano, Shank. zkoumám data a jsem z Washingtonu DC.
- Tak jo. Moji? - Jo.
- Máš fajn jméno. - Díky.
Představ se nám.
Je mi 27, žiju v Seattlu ve státě Washington.
Dobře. A Alejandru už znáš.
Chci ti ale nejdřív ukázat tohle.
Tvůj peněžní žebřík.
Od tisíce až na konec k milionu dolarů.
Zahrajme si Hovadinu. Pusťme se do toho.
První otázka za 1 000 dolarů.
„Co z následujícího si musí nasadit všichni návštěvníci
před vstupem do longislandského studia Jacksona Pollocka?
Za A: papuče, B: pevné přilby,
C: tmavé sluneční brýle, nebo D: olověné zástěry.“
Zvolil odpověď.
Ty a jen ty teď víš, jestli jsi měl pravdu.
Pověz jim odpověď.
O Jacksonu Pollockovi jste už slyšeli.
Tento umělec se proslavil malbami na prostěradla.
Maloval na velká prostěradla,
která dal na podlahu a plácal na ně barvu.
Jestli jste byli v muzeu, Pollocka jste asi viděli.
Je prostě logické, pokud jdete do jeho studia
a má tam všude možně prostěradla zacákaná barvou,
musíte mít papuče.
Moje odpověď je A.
Slyšeli jste, co říkal Travis.
Slyšeli jste, jak to říkal.
Možná ho něco prozradilo.
Možná vůbec nic.
Musíte zvolit odpověď, zda mu věříte, nebo ne.
Moji, začnu u tebe.
Zpočátku jsi byl dost přesvědčivý.
Dostals mě… Cítím, z tebe auru kreativity,
umělce, že víš, o čem mluvíš,
ale nakonec jsem neuvěřila a zvolila „hovadina“.
Dobře, Travisi.
Moji na tvoji první odpověď říká hovadina.
Chceš říct Moji, jak se jí dařilo?
Říkal jsem pravdu. Je to A.
Tisíc dolarů.
Moji nebyla jediná, kdo si myslel, že se jim snažíš podstrčit kravinu.
Všichni tři vyzyvatelé to označili za hovadinu.
Ale je to jedno, protože jsi odpověděl správně
a získáváš 1 000 dolarů.
Tak jo.
O krok blíže k milionu dolarů.
Zbývá jen devět otázek. Můžeš si zamknout 1 000 dolarů.
Chceš teď zámek, nebo se pokusíš o 10 000?
Pojďme dál, Howie.
Pojďme dál. Tak prosím. Otázka číslo dvě.
Tady je otázka za 10 000 dolarů.
„Kvůli efektivitě Jeff Bezos proslul pravidlem, že se účastní
jen schůzek tak malých, kde všichni účastníci sdílí co?
Za A: tucet bagelů, B: basu piva,
C: dvě pizzy, nebo D: párty bagetu.“
Přitakával, tak si poslechneme odpověď.
Howie, odpověď je A, tucet bagelů.
V roli kreativního ředitele v reklamě
trávím hodně času v technologických firmách.
A jakmile jsem uviděl „tucet baget“, rozsvítilo se mi,
protože v technologické firmě bez baget schůzovat nemůžeš.
Koukal jsem na ostatní a říkám si: Jeff Bezos?
Však víte, jaký je. Říkám si, nebude tam párty bageta, ani basa piv.
Vždyť zaměstnancům při práci nedovolí ani pít.
No a dvě pizzy to vydá na fakt hodně lidí.
To není malá schůzka. Tucet je maximálně pro 12 lidí.
Takže A je moje odpověď.
Slyšeli jste, co říkal.
Posledně odpověděl správně
a všichni tři jste si mysleli, že kecá.
Podívejme se, jak to dopadne tentokrát.
- Začnu opět u tebe, Moji. - Fajn.
Jsem zvědavý, jestli ses z minulé otázky poučila.
Jo, učím se tě prokouknout, Travisi.
O všech odpovědí ses rozpovídal.
Myslím, že máš plnou hubu keců.
Nejenom kecy, ale plnou hubu.
Jo.
- Hovadiny chrlíš horem dolem. - Přesně tak.
- To viděla. - Je to možné.
Než zjistíme, co na tvoji odpověď říkají ostatní,
říkal jsi pravdu, nebo jsi kecal?
Moji, máš pravdu. To… Kecal jsem.
A je to. O takovou přesnost nám jde.
Uvědomuješ si, že pokud ostatní odhalili hovadinu, tak skončíš.
Nepoužil jsi zámek. Odešel bys s prázdnou.
Přesně tak.
Jestli ti jediný uvěřil, budeš hrát dál
a pokračuješ na své cestě možná až k jednomu milionu dolarů.
Shanku, co na to říkáš ty?
Pracuju v tech firmě a jakmile jsem uslyšel,
jak říkáš, že lidi z tech firem milujou bagely,
jako tech člověk a milovník bagelů jsem si říkal, že nekecáš.
Ano!
Deset tisíc.
- Páni! Spolkl to i s navijákem. - Díky, Shanku.
Jednou jsi mě převezl.
A jen pro zajímavost, Alenjadro, co ty?
Dvakrát mě převezl. Hanba mi. Věřila jsem ti.
- Už tě neoklamu. - Vždyť to je dobře!
- Ach! Dobře! - O tom ta hra přece je.
Neznal odpověď.
Jak se tahle hra jmenuje?
Nehledej to na zdi. Nevíš snad, kde jsi?
- No Hovadina. - Přesně tak.
Neznat odpověď a získat za to peníze,
díky tomu je tato hra lepší a liší se
od všech ostatních soutěží v televizi.
Získáváš 10 000 dolarů. Když si je zamkneš, neodejdeš s menším obnosem.
Ale můžeš si zamknout i vyšší obnos, což ti poskytne více bezpečí.
Mamča taťku nepustí domů jen s 10 tácy.
Počkám si s tím zámkem trošku…
Zámek nebude. Teda.
Takže 25 000 dolarů, nebo nic.
Tady je otázka číslo tři.
„Článek v Harper's Bazaar nazvaný
‚Věda říká, že je to nejdůležitější rys obličeje‘
je hluboká sonda do které části obličeje?“
Za A: brada, B: čelo,
C: nosní dírky, nebo D: obočí.“
Zamkl sis odpověď. Víš, jestli je správná či ne.
Travisi, řekni jim ji.
Odpověď je za D, obočí.
Do reklamy jsem se pustil, protože jsem v dětství rád kreslil.
Nakreslils jsou spoustu obličejů, mnoho lidí, chtěl jsem být animátorem.
Zčásti je to pravda. Když se bavíme o kreslení, tak je obočí klíčové.
Úplně stačí obličej z pár čar, dvě tečky místo očí.
Naštvaný nebo nadšený obličej uděláte jen pomocí obočí.
Dá se nakreslit smutný i vystrašený obličej. Jde jen o obočí.
Takže je to za D, obočí.
Dobře. Tví vyzyvatelé zamkli své odpovědi.
Ale chci začít u tebe, Travisi.
Říkal jsi pravdu, nebo to byla lež?
Byla to pravda. Je to obočí.
Takže je to pravda. Získáváš 25 000 dolarů.
Všichni vyzyvatelé věřili, že jim říkáš správnou odpověď.
Dvacet pět tisíc. To je tvoje šance. Jestli chceš, tak si je zamkni,
což znamená, že neodejdeš s méně než 25 000 dolary.
Další otázka je za dvojnásobek.
Padesát tisíc dolarů.
Zatím ti to jde.
Dva ze tří jsi měl správně a tvoje okecávání taky fungovalo.
Takže se ti ve hře daří, docela dost ti to jde.
Co uděláš? Chceš použít zámek?
Howie, 25 táců je dost peněz,
ale 50 je ještě více.
Máš pravdu. Panečku, počty ti jdou.
Jo, vidíš?
Budu trošku pokoušet štěstí.
Jdu do toho po hlavě. S tím zámkem počkám.
Počkáš se zámkem. Takže půjdeme…
Moji řekla „no páni“.
Padesát tisíc dolarů, nebo nic.
Tady je otázka číslo čtyři.
„Režisér David Fincher potvrdil, že když Klub rváčů sledujete pozorně,
všimnete si scény, která zahrnuje co?
Za A: plechovku maziva WD40, B: kelímek na kávu Starbucks,
C: kývací figurku, nebo D: mikrovlnku.
Dobře, uzamkl jsi odpověď.
Víte, Travis a jen Travis teď ví,
jestli si uzamkl odpověď správnou, či nikoli.
Dobře. Odpověz.
Howie, odpověď je za D, mikrovlnka.
Byl jsem fakt rád, když jsem to viděl,
protože jsem velkej fanda Davida Finchera a Klubu rváčů.
Klub rváčů je tak trochu film o dystopické budoucnosti, ve které teď žijeme.
Ne o budoucnosti, ale o přítomnosti.
Četl jsem kdysi v rozhovoru, že ta mikrovlnka, které jsou všude,
je ukázka budoucnosti, která se točí okolo našeho pohodlí,
hlavně okolo okamžitého potěšení.
a že zapomínáme na to, na čem v životě záleží.
A že vášeň pro to, dělat věci postaru…
Je to za D, mikrovlnka.
Prostřední. Shanku, co ty na to?
Věřil jsem ti.
Vážně. Dokud jsi neřekl: „Zaslechl jsem kdysi v rozhovoru.“
Já se připravil. Je to uhýbací slovíčko.
Lidi ho používají, když něco okecávají.
Vážně? Uhýbací slovíčko? Ten termín jsem v životě neslyšel.
Uhýbací slůvko je, když se řekne „ve studiích se píše,“
nebo „slyšel jsem to v novinách,“
nebo se snaží podávat kontext, který by odpovídal odpovědi.
- Uhýbací slůvko. - Mluv s ním.
Má pravdu? Použil jsi ubýhací slůvko?
Čtu články neustále.
Nevím, jak to správně popsat.
Ale máš pravdu, Shanku, kecal jsem.
Panečku.
- Uhýbací slůvko. - Jo.
Správná odpověď je za B, kelímek na kávu Starbucks, ano?
Stojí tady další dva lidé.
V tuto chvíli nemáš žádnou pojistku.
- Nezamkl sis nic. - Ne.
Jak se teď cítíš?
Víš, asi to byl dobrý nápad.
No dobře. Abys zůstal ve hře, stačí, jestli ti uvěřil jen jeden z nich.
Koho si chceš poslechnout teď?
Moji je slušná konkurence.
Nedaří se mi prokouknout ji.
Já nevím. Možná jsme spolu propojení.
Chci slyšet, jak to viděla Moji.
Co sis myslela?
Já myslela, že říká pravdu.
Padesát tisíc dolarů.
Úctyhodný výkon, kamaráde.
- Bože můj, Moji. - Padesát tisíc je tvých.
Zatím jsi nepoužil zámek.
Moji ti uvěřila.
Nic víc nepotřebuješ. Chce teď použít zámek,
nebo chceš pokračovat tímhle vláčkem až k milionu dolarů?
Mám pocit, že se vláček poprvé zadrhnul.
No a já teda turbulence rád nemám.
Takže si zamknu těch 50 a budu pokračovat dále.
Tak jo. Gratuluju.
Dnes neodejdeš s méně než 50 tisíci dolary a to je báječné.
- Úžasné. - Na co bys je použil?
Poslal bych asi děti na vysokou.
- Asi. - Jo.
- Můžete je učit doma a nechat si to. - To by nedopadlo dobře.
Dobře. 75 000 dolarů. A tady je ta otázka.
„Neformální způsob, jak japonsky říct ‚dobré ráno‘
zní trochu jako název kterého amerického státu?
Za A: Havaj, B: Ohio, C: Iowa, nebo za D: Utah.“
- Velký úsměv. - Jo.
Trošku ses ušklíbl.
Šklebím se proto, že dlužím 25 000 dolarů své patnáctileté dceři.
Sleduje totiž anime a přivedla mě k tomu.
Tak jsem si japonštinu dost naposlouchal a hodně jsem se naučil osmózou,
takže ohayo je v japonštině „dobré ráno“.
Odpověď je teda B, Ohio.
Proč jí dlužíš 25 000 dolarů?
Neměl bych 75 000 dolarů, kdybych se to od ní nenaučil.
Takže 50 jsi získal sám. Těch 25 navíc, jestli je to správně…
- To Rowe. - Jsou její.
- Přesně tak. - Tak to už chápu.
- Je to partnerství. - Jo.
Ví, o čem mluví?
Je v tom nějaké ubývací slovíčko?
Dobře. Navedla tě tvá dcera na cestě k 75 tisícům na správnou odpověď?
Čisto čistá pravda, Howie.
Je to B, Ohio.
Sedmdesát pět tisíc. Ty máš 50, tvoje dcera 25.
- Tak skvělý večer. - Jo.
Jsi na půli cesty k milionu dolarů.
- Báječné, Howie. - Já vím.
Mohl by sis těch 75 tisíc teď vzít a odnést domů.
Ale v dalším kroku se dostáváme k šestimístným číslům.
No tě pic.
Travisi, chceš se pokusit o 100 tisíc dolarů?
- Všechno, nebo nic, ne? Jdu do toho. - Jdeme na to.
Sto tisíc dolarů. Tak jo, další otázka je:
„Ken Jennings vtipkoval, že Alex Trebek je záhada,
obalené pláštíkem tajemna, které je zahalené do čeho?
Za A: do knírku ze sedmdesátek, B: mírného kanadského huhňání…“
Mám to.
„…C: do obleku Perry Ellis, nebo za D: do prvotřídního úsměv.“
Uzamkl svou odpověď.
Víš, jestli je správná, nebo ne. Teď ji řekni ostatním.
Přiznávám, že jsem tu průpovídku neslyšel,
ale vím, že Ken Jennings je chytrý chlap.
Kdykoli něco utrousí, je to k popukání.
Řekl jsem si: „Co nejvtipnějšího by mohl říct?“
A všichni víme, že Alex Trebek má překrásný sedmdesátkový knír.
Má huhňavý kanadský přízvuk, prvotřídní úsměv, i to ostatní.
Já si pomyslel: „Co by řekl Ken Jennings?“
Je to za A, knír ze sedmdesátek a je to správně.
Všichni zamkli odpověď.
Moji, co sis myslela?
Začal jsi tím, že jsi tu průpovídku nikdy neslyšel,
což mi napovědělo, že odpověď neznáš.
Říkám hovadina.
- Promiň. - Já hádal. Máš pravdu.
Hádal. Nevím, jestli to je dobře. Shanku, co myslíš?
Travisi, strávili jsme spolu už dost času.
Slyšel jsem pár tvých odpovědí.
Když jsi postupoval vyřazovacím způsobem naposledy,
tak jsi kecal.
Říkám, že zase kecáš.
Tak jo.
Vidíš, říká ti, čím ses prozradil.
Vždyť je to jasné.
Byla to uhýbací slůvka? Jak to bylo?
Do těch uhýbacích slůvek mě zasvěť.
Asi se mám co učit. Já totiž kecal.
- Takže jsi kecal. - Ano.
Kecal, Howie.
Správná odpověď byla oblek Perry Ellis.
No tak, Kene, šlo by to i líp!
- Nenavážej se do něj. - Promiň.
Jsi teď v zapeklité situace, protože jsi lhal.
Lhal.
Moji říkala, že jsi lhal. Shank říkal, že jsi lhal.
Alejandra třímá ve svých rukou
tvoji budoucnost ve hře.
Jestli jsi ji ukolébal, přinesla ti 100 000 dolarů.
Ale jestli ti na kecy neskočila, půjdeš domů s 50 000 dolary.
Ano? Alejandro, řekni mu, co sis myslela.
Jsem blázen do knírků ze sedmdesátek. Já ti věřila.
Sto tisíc je tvých.
Alejandro, tohle půjde po soutěži dolů.
Nasadím to na bronzovou placku a daruju ti to.
Něco ti řeknu. Můžeš hned teď odejít.
Můžeš si vzít svých 100 000 dolarů a odejít s nimi,
nebo bojovat o čtvrt milionu dolarů.
Řeknu ti ještě něco. Mám další zámek.
Pokud budeš pokračovat, můžu ti uzamknout
ten čtvrt milionu dolarů. Co teda uděláš?
Je to životní šance.
Jinou šanci získat milion už mít nebudu.
Šancí přijít si k milionu dolarů je vážně poskrovnu,
a to i když nic nevíš.
- Máš pravdu. - Jo, takže…
Howie, o soutěžních pořadech víš hodně.
Jsi zřejmě nejlepší moderátor soutěžních pořadů v dějinách,
možná s výjimkou Winka Martindalea…
Další Kanaďan. Proč jste…
Možná výjimka. Možná.
Těch úsměšků od štábu už bylo dost.
Zadívám se přímo tady do kamery.
Budu… Vím, že hovořím k divákům po celém světě,
ale teď mluvím fakt jen ke své ženě.
Jestli o prachy přijdu, může za to Howie. Budu totiž pokračovat.
Postupujeme na 250.
Panečku. Tak jdeme na to. Čtvrt milionu dolarů.
Nezapomeň, dostal jsi šest otázek a půl jsi odpověděl špatně.
Ale v tom spočívá kouzlo této hry.
Půlka odpovědí byla špatně.
A koukněte na tu tabuli.
Jdeme na čtvrt milionu dolarů.
V jaké hře se to kdy stalo?
- To se nestalo. - Nikdy.
- Daří se ti díky lhaní. - Jsem průkopník.
To jo. Tvoje děti můžou vyrazit ven a říkat:
„Můj táta kecá nejlíp na světě.“
Tak prosím. Tady je tvoje otázka.
„Národní hymna které země byla údajně poprvé sepsána krví
na zeď vězeňské cely?
Za A: Polska, B: Bangladéše,
C: Brazílie, nebo D: Alžírska.“
Dobře, zamkl jsi svou odpověď.
Víš, jestli to odpověď byla správně, nebo ne.
Odpověz na otázku.
Odpověď je A, Polsko.
Je mi 51 a Studenou válku si celkem dobře pamatuju z dětství.
Byla do děsivá doba.
Taky si pamatuju neuvěřitelný příběh Lecha Wałęsy,
byl polským instalatérem,
který se po pádu komunismu v Polsku
stal prvním prezidentem té země.
A tu báseň napsal ve své vězeňské cele.
Ta se stala novou hymnou Polska. Odpovědí je A, Polsko.
Dobře. Slyšeli jste, co říkal.
Moji, začnu u tebe. Viděl jsem, že jsi odpověď uzamkla,
zatímco hovořil. Ani sis to celé nevyslechla.
Jo, měla jsem pocit, že mi vypráví příběh,
který si vymýšlí za pochodu.
Tak říkám hovadina.
- Ještě než to dokončil. - Jo.
- Zrovna jsem začal. - Jen začal.
Shanku?
Kdo zná instalatéry v Polsku?
Fakt na něčem takovém chceš ztroskotat?
Instalatér v Polsku? Taky říkám, že je to hovadina.
Fakt se to stalo. O Lechu Wałęsovi jste neslyšeli?
Dobře. Moji ti nevěří, Shank taky ne.
Říkal jsi pravdu, nebo sis to vymyslel? Pověz jim to.
Shanku, Lech Wałęsa byl opravdu instalatér
a vedl Polsko poté, co se vymanili z komunismu.
Ale nebyla to správná odpověď. Kecal jsem.
Správná odpověď je Alžír.
- Super. - Kecal.
- Tak a jsme tu zase. - Jo.
Moji říkala kecy, Shanku, tys taky říkal kecy.
- Já to slyšel. - Copak?
To znamená, že se ozvala.
Jako potrefená husa?
Ani nevím, jestli to jde, ale jestli Alejandra řekla kecy,
končíš.
A tvůj zámek byl na 50 000 dolarech.
Bude to 250 000 dolarů, nebo jen o 200 000 přijdeš?
Je teď hodně nervózní.
- Nejsou to smyšlené peníze. - Nejsou.
Alejandra…
v rukou třímá Travisovu budoucnost.
Dochází všem váha tohoto okamžiku?
Mně sakra jo.
Budeš pokračovat dál
za milionem dolarů,
nebo zamíříš domů?
Těším se, až to zjistím…
v dalším díle Hovadiny.
Překlad titulků: Kateřina Marko