‫ברוך הבא, צ'מסאפ.‬
‫מה עשיתי?‬
‫גיליתי להם את המיקום שלך.‬
‫אלוהים…‬
‫אל תסלחי לי.‬
‫אתה יודע שאסלח לך.‬
‫אהבתי אותך כל כך, צ'מסאפ.‬
‫אהבתי אותך יותר מאשר את ילדיי,‬
‫את בני מיני, את חיי.‬
‫למה?‬
‫בגלל הייסורים הארציים, צ'מסאפ.‬
‫ייסורי הקיום.‬
‫הכאב של אי הידיעה.‬
‫"מאיפה הגעתי? לאן אני הולך?"‬
‫"מה אני עושה פה?"‬
‫השאלות האלה דועכות רק כשאוהבים.‬
‫ואז הכול מקבל משמעות.‬
‫האהבה גורמת לכל השאלות להיעלם.‬
‫לא אכפת לה מהתשובות.‬
‫אני…‬
‫לא ראוי לאהבתך.‬
‫אני…‬
‫אני פשוט…‬
‫העובדה שידעת משהו שאיש לא יודע,‬ ‫הפנטה אותך.‬
‫חיי הנצח שהענקתי לך לא היו עונש.‬
‫הם היו מתנה.‬
‫אבל אני לוקחת את המתנה שלי בחזרה, צ'מסאפ.‬
‫שנינו בני תמותה עכשיו.‬
‫סוף כל סוף.‬
‫שברתי את המעגל שלך, שאהמראן.‬
‫הוא לא יחזור על עצמו יותר. אין דרך חזרה.‬
‫הצדק נעשה.‬
‫הנה האהבה שלך.‬
‫זה המחיר על כך שאהבת את הבוגד הזה.‬
‫תסבלי כמו שאני סבלתי.‬
‫ואז, תבואי אליי.‬
‫אז בואו.‬
‫בואו!‬
‫לא רק שאתה לא מסומן יותר…‬
‫אתה כבר לא מאר אפילו.‬
‫נו?‬
‫קדימה, תגיד משהו!‬
‫אה?‬
‫תגיד "בואו נהיה מאוחדים" או משהו. אה?‬
‫תגיד שוב את התשובות המגוחכות שלך. אה?‬
‫דבר!‬
‫אתה גמרת.‬
‫ג'יהאן.‬
‫אני עצובה על אובדנך.‬
‫גם אני עצובה.‬
‫המעגל…‬
‫נשבר.‬
‫צ'מסאפ מת.‬
‫התהליך לא יחזור על עצמו.‬
‫האנושות איבדה את ההזדמנות‬ ‫לעשות את הדבר הנכון.‬
‫ישנה דרך.‬
‫קח אותי לשאהמראן. לגן העדן שלה.‬
‫לא.‬
‫לילית ושאהמראן יכולות ללכת לגיהינום,‬ ‫אבל לא אכניס אותך לגן עדן.‬
‫למה אכפת לך?‬ ‫-יש איזון בעולם.‬
‫יש דברים שהם קדושים, מסוט. אסור לגעת בהם.‬
‫תשכח מזה.‬
‫תקשיב.‬ ‫-אה? מה?‬
‫מה עוד אתה רוצה?‬
‫יש לך הכול, לא?‬
‫יש לך כסף, השפעה, משפחה…‬
‫מה עוד אתה רוצה? מה?‬
‫נשארו לי שלושה חודשים.‬
‫אני יודע על האגדה.‬
‫התרופה בזנב של שאהמראן…‬
‫אתה תיקח אותי אליה.‬
‫מר מסוט.‬
‫לך תמות.‬
‫מר מסוט.‬
‫מראן בהרוזולו.‬
‫איתרנו אותו, אדוני.‬
‫תגיד לצוות הטקטי לפגוש אותי שם.‬
‫לכו ליער. צ'בגש מחכה לכם שם.‬
‫אסור לכם להישאר פה יותר.‬
‫לכו ליער.‬
‫מה עם שאהמראן? היא הגיעה?‬
‫כן.‬
‫קדימה. תזדרזו.‬
‫זה נגמר, אנחנו עוזבים!‬ ‫-סוף סוף.‬
‫אין דרך אחרת?‬
‫לילית ניצחה, צ'בגש.‬
‫היא לקחה את צ'מסאפ ממני.‬
‫אם אנחנו רוצים שהמעגל יימשך…‬
‫הכול צריך להיות הפוך…‬
‫ובדיוק אותו דבר.‬
‫אין דרך אחרת.‬
‫שאהסו.‬
‫חבל לי עליה.‬
‫היא חזקה מכפי שנדמה לך.‬
‫אל תדאגי.‬
‫לא זו הסיבה שהיא נבחרה?‬
‫היא נבחרה כי היא אהבה כמוני.‬
‫סלחי לי, שאהסו.‬
‫זה נגמר?‬
‫צ'מסאפ?‬
‫מה קרה לצ'מסאפ?‬
‫לילית.‬
‫מה עם מראן? איפה הוא?‬
‫הוא בסדר. אל תדאגי.‬
‫אבל לשאהמראן יש בקשה ממך.‬
‫בקשה לא פשוטה.‬
‫שאהסו.‬
‫שאהסו!‬
‫תה?‬
‫מה קורה?‬
‫זה נגמר.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫שאהמראן?‬
‫היא הגיעה סוף סוף.‬
‫משימתנו הושלמה.‬
‫אנחנו חופשיים עכשיו.‬
‫שאהסו, אני לא מבין.‬
‫ובני המאר?‬
‫צ'בגש דואגת להם.‬
‫היא לוקחת אותם לביתם החדש.‬
‫לילית?‬
‫שאהמראן מטפלת בזה.‬
‫אמרתי לך, אנחנו חופשיים.‬
‫שאהסו, יש כמה דברים שאת צריכה לדעת.‬
‫זוכר מה אמרת?‬
‫לא רצית שיהיה לנו בוקר לעצמנו?‬
‫איש ואישה.‬
‫יום רגיל ונורמלי.‬
‫הנה, יש לנו.‬
‫בסדר, אבל הכול…‬ ‫-מראן.‬
‫שנדבר אחר כך?‬
‫כן? בוא פשוט ניהנה מהבוקר הזה.‬
‫טוב? בבקשה.‬
‫לך תשטוף את הפנים.‬
‫אני אחכה לך בחוץ.‬
‫אני עייף.‬ ‫-כמעט הגענו.‬
‫הסיפור הזה זקוק לצ'מסאפ.‬
‫איך את יודעת?‬
‫מראן…‬
‫איך שאהמראן יכולה להיות‬ ‫בטוחה כל כך שמראן יבוא אחריי?‬
‫את חושבת שהוא לא יבוא?‬
‫אולי.‬
‫קר לך?‬
‫קצת.‬
‫אביא לך משהו ללבוש.‬
‫שנמלא את האמבטיה?‬
‫במים חמים.‬
‫אני מתגעגעת לאמבטיה שלי.‬
‫כמובן.‬
‫אני כבר חוזר.‬
‫לא תרגישי כאב.‬
‫את תהיי במקום שבו את מרגישה הכי שלווה.‬
‫איך זה יקרה?‬
‫נחשים…‬
‫ישנים תרדמת חורף.‬
‫ככה זה יקרה.‬
‫את תחושי…‬
‫תחושת ישנוניות נעימה שמשתלטת עלייך.‬
‫זה מרגיש נהדר.‬
‫את נראית מעט חיוורת.‬
‫אתה יודע כמה אני אוהבת אותך, נכון?‬
‫תגיד את זה.‬
‫שאהסו, את לוהטת.‬
‫אני רוצה שזה יישמע. תגיד את זה, בבקשה.‬
‫תגיד, "אני יודע שאת אוהבת אותי".‬
‫אני יודע. כמובן שאני יודע.‬
‫אני רוצה שזה יישמע.‬
‫הוורד הלבן.‬
‫הוורד של אמא שלי.‬
‫הוא קורא לי.‬
‫קורא לך לאן?‬
‫לרדת מתחת לאדמה.‬
‫את לא יכולה ללכת לשום מקום. שמעת אותי?‬
‫תישארי פה.‬
‫אני צריכה ללכת.‬
‫בסדר. בואי נלך יחד.‬
‫שאהסו.‬
‫אתה לא יכול לבוא.‬
‫הסימן שלך נעלם.‬
‫אני לא אתן לך. את לא יכולה ללכת.‬
‫שאהסו.‬
‫תישארי איתי. שאהסו.‬
‫שאהסו…‬
‫תנשק אותי?‬
‫שאהסו.‬
‫אחת מאיתנו תמות היום.‬
‫לא.‬
‫את אחותי.‬
‫את בשר מבשרי ודם מדמי.‬
‫והעולם הזה זקוק לך.‬
‫הכול מתנהל באיזון נצחי, במחזוריות נצחית.‬
‫את הורסת את מה שאני יוצרת…‬
‫כדי שהכול יוכל להתחיל מחדש.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫שברתי את המעגל שלך.‬
‫את לא מבינה?‬
‫בני האדם הם מקור הרשע, לא אני.‬
‫הם מביאים עליהם במהירות את סופם.‬
‫זה ישתנה.‬
‫זה לא השתנה כל השנים האלה.‬
‫למה שזה ישתנה עכשיו?‬
‫בני האדם הם כפויי טובה.‬
‫תביני את זה כבר.‬
‫את צודקת.‬
‫בני האדם מפרים את האיזון.‬
‫אבל זה לא בגלל שהם מרושעים.‬
‫נשמותיהם מלאות פחד,‬
‫ספקות,‬
‫ואמונה. זו הסיבה.‬
‫לכן הם עושים טעויות.‬
‫הרחמים האלה שלך…‬
‫יודעת מה הטעות הכי גדולה שלהם?‬
‫בני האדם שופטים.‬
‫את עצמם, בעיקר.‬
‫לכן הם חשים כאב עצום.‬
‫הכאב שלהם הופך לזעם.‬
‫והזעם הזה מחריב הכול.‬
‫אבל האהבה היא מקורו של כל דבר ביקום.‬
‫והיא גם המקור שלך.‬
‫אחותי… ‬
‫…האפלה והיפהפייה.‬
‫הם הרגו אותך.‬
‫הגרזן הזה חתך את בשרך.‬
‫שמעתי את הצליל.‬
‫הם קרעו אותך לגזרים.‬
‫הם לקחו אותך מאיתנו.‬
‫ואת ממשיכה ללהג על בני האדם האלה.‬
‫ממשיכה וממשיכה.‬
‫למה בגדת בנו?‬
‫פשוט אהבתי המון.‬
‫אהבתי את אקט האהבה עצמו.‬
‫ידעתי שאני חייבת להקריב את עצמי.‬
‫את הקרבת אותי.‬
‫כי לא למדת.‬
‫אני שונאת אותך.‬
‫למרות הכול, אני…‬
‫תשתקי.‬
‫אני אוהבת אותך כל כך.‬
‫מה את עושה?‬
‫צ'מסאפ איננו.‬
‫הוא מת.‬
‫המעגל נשבר.‬
‫למה את עושה את זה?‬
‫כל עוד האהבה קיימת…‬
‫שאהמראן וצ'מסאפ…‬
‫יהיו שם תמיד.‬
‫לא.‬
‫את צריכה ללכת עכשיו.‬
‫לא.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני אחותך.‬
‫אין בך רחמים על עצמך לפחות?‬
‫הם יהרגו אותך.‬
‫תבחרי בי.‬
‫בבקשה תבחרי בי הפעם.‬
‫אחותי.‬
‫הם יקרעו אותך לגזרים.‬
‫הם יהרגו אותך.‬
‫ולא בפעם הראשונה.‬
‫אבל אולי האחרונה.‬
‫כמו נחש שאוכל את זנבו שלו…‬
‫לא!‬
‫…גורלנו יחזור על עצמו.‬
‫טוב ורע, חיים ומוות,‬ ‫יילחמו זה בזה לנצח נצחים.‬
‫יש רק אמת אחת שקיימת עבור כולנו.‬
‫לא.‬
‫החיים, אחותי…‬
‫שייכים למוות.‬
‫לא!‬
‫השמיים האלה,‬
‫ההרים,‬
‫הימים,‬
‫הם חזו באהבות מדהימות,‬
‫ובבגידות מדהימות.‬
‫בני האדם ישמידו את העולם בכעסם…‬
‫יתקפו הכול בחמדנותם…‬
‫בתשוקתם שאינה יודעת שובע…‬
‫או שהם סוף סוף ילמדו…‬
‫איך לאהוב, איך להיכנע…‬
‫איך להתאחד עם העולם.‬
‫ואני אחכה לך, בן אנוש.‬
‫גם אם אמות אלף פעם,‬
‫אחזור בחיים בכל פעם.‬
‫ואחכה עד שתבחר בדבר הנכון.‬
‫זכור אותי, בן אנוש.‬
‫אל תשכח אותי.‬
‫אל תשכח…‬
‫שבמקום כלשהו שם בחוץ, מתתי למענך.‬
‫אני תולה בך את תקוותיי.‬
‫- שאהמראן -‬
‫תרגום כתוביות: ליאור הדר‬