Velkommen, Camsap.
Hva har jeg gjort?
Jeg oppga gjemmestedet ditt.
Gud…
Ikke tilgi meg.
Det vet du at jeg vil.
Jeg elsket deg så høyt, Camsap.
Jeg elsket deg høyere enn mine barn, mitt folk, mitt eget liv.
Hvorfor?
Verdenskvalene, Camsap.
Eksistenskvalene.
Smerten av å ikke vite.
"Hvor kommer jeg fra? Hvor skal jeg? Hvorfor er jeg her?"
Spørsmålene stilner kun når man elsker.
Kun da fylles alt med mening.
Kjærlighet får alle spørsmål til å svinne. Den bryr seg ikke med svar.
Jeg…
Jeg er ikke deg verdig.
Jeg…
Jeg bare…
Du lot deg rive med av å vite noe ingen andre visste.
Udødeligheten jeg ga deg var ikke en straff.
Det var egentlig en gave.
Men nå tar jeg tilbake gaven min.
Nå er vi dødelige, begge to.
Endelig.
Jeg har brutt syklusen din.
Nå vil den ikke gjenta seg. Det er ingen vei tilbake.
Rettferdigheten har seiret.
Her får du for kjærligheten!
Dette er prisen for å elske en forræder.
Lid, slik jeg har lidd.
Så kan du finne meg.
Kom igjen.
Kom igjen!
Glem å være utvalgt…
Du er ikke engang mar lenger.
Så?
Kom igjen, fortell!
"La oss leve sammen", var det sånn?
Få høre de latterlige svarene dine!
Si noe!
Nå kan du glemme alt håp!
Cihan.
Jeg er så lei for det.
Jeg og.
Syklusen…
Den er brutt.
Camsap er død.
Nå vil det ikke gjenta seg mer.
Menneskene får ikke flere sjanser til å gjøre det rette.
Det fins en måte.
-Før meg til Şahmaran. Til hennes paradis. -Nei.
Til helvete med Lilith og Şahmaran, men nei.
-Hva bryr det deg? -Det fins en balanse i verden.
Visse ting er hellige. De kan man ikke tukle med.
Glem det.
-Hør her. -Hva?
Hva mer vil du ha?
Du har da alt, har du ikke?
Penger, innflytelse, familie… Hva mer kan du ønske deg?
Jeg har tre måneder igjen.
Jeg kjenner legenden.
Botemiddelet i Şahmarans hale.
Før meg til henne.
Herr Mesut.
Kreper!
Herr Mesut.
Maran Behruzoğlu.
Vi har funnet ham.
Be det taktiske teamet møte meg der.
Dere må gå til skogen. Çavgeş venter på dere.
Dere kan ikke bli her.
Gå til skogen.
Og Şahmaran? Er hun kommet?
Ja.
Ja. Skynd dere.
-Det er over! Vi skal dra! -Endelig!
Ingen annen måte?
Lilith vant, Çavgeş.
Hun tok Camsap fra meg.
Hvis syklusen skal fortsette…
Må alt speilvendes
og forbli nøyaktig det samme.
Det er eneste utvei.
Şahsu.
Jeg føler med henne.
Hun er sterkere enn vi tror.
Ikke vær redd.
Det er vel derfor hun ble valgt?
Hun elsker slik jeg gjør, derfor.
Tilgi meg, Şahsu.
Er det over?
Camsap? Hva hendte med Camsap?
Lilith.
-Og Maran? Hvor er han? -Han har det bra. Ingen fare.
Men Şahmaran må be deg om noe.
Noe vanskelig.
Şahsu.
Şahsu!
Te?
Hva er dette?
Det er over.
Hva mener du?
Şahmaran?
Hun er endelig her.
Jobben vår er gjort.
Vi er fri nå.
Jeg forstår ikke, Şahsu.
Marfolket?
Çavgeş tar seg av dem.
Hun fører dem til sitt nye hjem.
Lilith?
Hun tar Şahmaran seg av. Jeg så jo at vi er fri nå.
Det er ting du må vite, Şahsu.
Husker du hva du sa? Ville ikke du at vi skulle ha en morgen for oss selv?
En kvinne og en mann.
En helt vanlig dag.
Her er den.
-Ok, men alt… -Maran.
Kan vi ta det senere?
Kan vi ikke bare nyte dette nå?
Greit? Vær så snill.
Gå og vask deg litt. Jeg venter på deg utenfor.
-Jeg er så sliten. -Vi er snart fremme.
Denne historien trenger en Camsap.
Hvordan vet dere det?
Maran…
Hvordan kan Şahmaran vite at Maran vil følge etter meg?
Tror du ikke han vil det?
Kanskje.
Fryser du?
Litt.
Jeg henter en genser.
Kan vi fylle badekaret?
Med varmt vann.
Jeg savner å ta et bad.
Jeg fikser det.
Straks tilbake.
Det vil ikke gjøre vondt.
Du vil være der du føler størst ro.
Hvordan blir det?
Slanger…
De går i dvale.
Sånn blir det.
En myk og varm døsighet vil overvelde deg.
Så deilig.
Du er litt blek.
Du vet hvor høyt jeg elsker deg, ikke sant?
Svar meg.
Du er glovarm, Şahsu.
Jeg vil at det skal være sagt. Si det.
Si: "Jeg vet at du elsker meg."
Det vet jeg. Selvsagt gjør jeg det.
Det må være sagt.
Den hvite rosen.
Min mors rose.
Den kaller på meg.
Hvor hen?
Under jorden.
Du får ikke dra. Hører du meg? Bli her.
-Jeg må dra. -Greit, la oss dra sammen.
Şahsu?
Du kan ikke bli med.
Merket ditt er borte.
Jeg lar deg ikke dra. Ikke dra!
Şahsu.
Bli hos meg, Şahsu.
Şahsu…
Kan du kysse meg?
Şahsu.
En av oss skal dø i dag.
Nei.
Du er søsteren min.
Du er mitt kjøtt og blod.
Og du trengs her i verden.
Alt er en evig balanse, en evig syklus.
Du ødelegger det jeg skaper, slik at alt kan begynne på nytt.
Hva snakker du om?
Jeg har brutt syklusen.
Skjønner du ikke?
Menneskene er kilden til ondskap, ikke jeg.
-De forårsaker sin egen tilintetgjørelse. -Det vil endres.
Det har ikke det på alle disse årene. Så hvorfor nå?
Menneskene er utakknemlige. Innse nå det!
Du har rett.
De ødelegger balansen.
Men ikke fordi de er onde.
Men fordi sjelen deres er full av frykt, tvil og tro.
Derfor gjør menneskene feil.
Denne barmhjertigheten din…
Vet du hva deres største feil er?
De dømmer.
Aller mest seg selv.
Derfor lider de slik.
Smerten blir til raseri. Og så ødelegger den alt.
Men alt her i universet har kjærlighet i sin kjerne.
Akkurat som deg.
Min mørke…
…og vakre søster.
De drepte deg.
Øksen skar i deg.
Jeg hørte lyden.
De skar deg opp i biter.
De tok deg fra oss.
Og du maser fortsatt om menneskene?
Igjen og igjen.
Hvorfor svek du oss?
Alt jeg gjorde var å elske.
Jeg elsket det å elske.
-Selv om det betød å ofre meg selv. -Det var meg du ofret.
For du lærte aldri.
Jeg hater deg.
-Til tross for alt, så… -Hold kjeft.
Jeg er så glad i deg.
Hva er dette?
Camsap er ikke her lenger.
Han er død. Syklusen er brutt.
Hvorfor gjør du dette?
Så lenge det fins kjærlighet…
vil en Şahmaran og en Camsap…
…alltid finnes her.
Nei.
Nå må du gå.
Ikke!
Jeg er lei for det.
Jeg er søsteren din.
Tenk i det minste på deg selv!
De vil drepe deg.
Velg meg. Vær så snill. Velg meg denne gangen.
Søster!
De vil skjære deg i biter.
De vil drepe deg.
Ikke for første…
Men kanskje for siste gang.
Som en slange som spiser sin egen hale…
Ikke!
…vil skjebnen vår gjentas.
Godhet og ondskap, liv og død, vil kjempe, for evig og alltid.
Det fins kun én sannhet for oss alle.
Ikke.
Livet, søster…
Det tilhører døden.
Ikke gjør det!
Alle disse skyene, fjellene, havene…
De har sett utrolige kjærlighetshistorier og grusomme svik.
Menneskene vil enten ende verden med sitt raseri
og grådig angripe alt og alle på sin vei…
…med sitt umettelige begjær.
Eller så vil de lære…
…å elske, å overgi seg.
Å bli ett med verden.
Og jeg vil vente, menneske.
Om jeg så må dø tusen ganger,
kommer jeg tilbake.
Jeg vil vente til du velger rett.
Husk meg, menneske.
Glem meg ei.
Husk…
…hvordan jeg døde for deg.
Jeg setter min lit til deg.
Tekst: Elin Wikstrøm