Bun-venit, Camsap!
Ce am făcut?
Am dezvăluit unde te afli.
Doamne!
Nu mă ierta!
Știi că o voi face.
Te-am iubit atât de mult, Camsap.
Te-am iubit mai mult decât pe copiii mei,
semenii mei, viața mea.
De ce?
Pentru durerea lumii, Camsap.
Durerea existenței.
Durerea de a nu ști.
„De unde am venit? Încotro mă duc?
De ce mă aflu aici?”
Aceste întrebări dispar doar când iubești.
Atunci, totul capătă sens.
Iubirea risipește toate întrebările.
Nu-i pasă de răspunsuri.
Eu…
nu sunt demn de tine.
Eu…
Eu doar…
Te-a îmbătat gândul că erai singurul care știai.
Nemurirea pe care ți-am dat-o nu a fost o pedeapsă.
Ci un dar.
Dar îmi iau darul înapoi, Camsap.
Acum suntem doi muritori.
În sfârșit.
Am rupt cercul, Șahmaran.
Lucrurile nu se mai repetă. Nu mai e cale de întoarcere.
S-a făcut dreptate.
Poftim iubire!
Uite prețul iubirii tale pentru acest trădător!
Suferă cum am făcut-o eu!
Apoi, vino la mine!
Haideți!
Veniți!
În afară de însemn,
nici nu mai ești bazilisc.
Deci?
Hai, spune-mi!
Nu-mi mai vorbești de unitate?
Nu-mi mai dai răspunsurile tale idioate?
Vorbește!
Nu mai e nicio speranță pentru tine.
Cihan!
Îmi pare rău pentru el.
Și mie.
Cercul…
a fost rupt.
Camsap s-a dus.
Lucrurile nu se mai repetă.
Omenirea nu mai are șansa să îndrepte lucrurile.
Există o cale.
- Du-mă la Șahmaran! În raiul ei. - Nu.
Nu-mi pasă de Lilith și de Șahmaran. Dar de raiul nostru, da.
- De ce? - Lumea e în echilibru.
Unele lucruri sunt sfinte, Mesut. Nu trebuie atinse.
Ar trebui să o lași baltă.
- Ascultă! - Ce?
Ce mai vrei?
Tu le ai pe toate, nu?
Ai bani, ai influență, ai familie.
Ce altceva mai vrei?
Mai am de trăit trei luni.
Cunosc legenda.
Leacul din coada lui Șahmaran…
Tu mă vei duce la ea.
Domnule Mesut!
N-ai decât să mori!
Domnule Mesut!
Maran Behruzoğlu.
Am descoperit unde se află.
Cei de la pază să vină direct acolo!
Trebuie să mergeți în pădure. Çavgeș vă așteaptă.
Nu mai puteți sta aici.
Mergeți în pădure!
Și Șahmaran? A venit?
Da.
Haideți! Repede!
- S-a terminat. Plecăm! - În sfârșit!
Nu există altă cale?
Lilith a câștigat, Çavgeș.
Mi l-a luat pe Camsap.
Dacă vrem ca cercul să dăinuie…
Totul trebuie dat înapoi,
să fie întocmai cum era.
Altfel nu se poate.
Șahsu.
Îmi pare rău pentru ea.
E mai tare decât credem noi.
Nu-ți face griji!
Nu de aceea a fost aleasă?
A fost aleasă fiindcă a iubit ca mine.
Iartă-mă, Șahsu!
S-a terminat?
Camsap?
Ce a pățit Camsap?
Lilith.
Și Maran? El unde e?
E bine. Nu-ți face griji!
Dar Șahmaran vrea să-ți ceară ceva.
Ceva greu.
Șahsu.
Șahsu!
Ceai?
Ce se întâmplă?
S-a terminat.
Cum adică?
Șahmaran?
A venit în sfârșit.
Misiunea noastră s-a sfârșit.
Acum suntem liberi.
Șahsu, nu înțeleg.
Și baziliștii?
Çavgeș are grijă de ei.
Îi duce în noul lor cămin.
Lilith?
Se ocupă Șahmaran.
Ți-am spus. Acum suntem liberi.
Șahsu, trebuie să îți spun ceva.
Mai ții minte ce ai spus?
Nu voiai să avem o dimineață doar pentru noi?
O femeie și un bărbat.
O zi obișnuită, normală.
Iat-o!
- Bine, dar… - Maran.
Vorbim mai târziu?
Acum hai să ne bucurăm de ziua asta!
Bine? Te rog!
Spală-te pe față!
Te voi aștepta afară.
- Am obosit. - Aproape am ajuns.
În povestea asta e nevoie de un Camsap.
De unde știți asta?
Maran…
Cum poate fi Șahmaran așa de sigură că Maran mă va urma?
Crezi că nu o va face?
Poate.
Ți-e frig?
Un pic.
Îți aduc o haină.
Umplem cada?
Cu apă fierbinte.
Mi-e dor de cada mea.
S-a făcut.
Mă întorc îndată.
Nu vei simți durere.
Vei fi acolo unde te simți împăcată.
Cum o să se întâmple?
Șerpii…
Ei hibernează.
Așa va fi.
Vei fi copleșită
de o toropeală dulce și caldă.
E o senzație minunată.
Ești cam palidă.
Știi cât te iubesc, nu?
Spune-o!
Șahsu, arzi.
Vreau să se știe. Spune!
Spune: „Știu că mă iubești.”
Știu. Bineînțeles că știu.
Vreau să se știe.
Trandafirul alb.
Trandafirul mamei mele.
Mă cheamă.
Încotro?
În adâncuri.
Nu te duci nicăieri. Mă auzi? Rămâi aici!
Trebuie să mă duc.
Bine. Să mergem împreună!
Șahsu?
Tu nu poți veni.
Semnul tău a dispărut.
Nu te las. Nu poți pleca.
Șahsu!
Rămâi cu mine! Șahsu!
Șahsu!
Sărută-mă!
Șahsu!
Azi, una dintre noi moare.
Nu.
Tu ești sora mea.
Ești sânge din sângele meu.
Și e nevoie de tine pe lumea asta.
Totul e într-un echilibru etern, într-un cerc fără sfârșit.
Tu distrugi ce creez eu,
pentru ca totul să reînceapă.
Ce tot spui acolo?
Ți-am rupt cercul.
Nu vezi?
Nu eu, ci oamenii sunt sursa răului.
Ei se distrug singuri.
Asta se va schimba.
Nu s-a schimbat de atâția ani. De ce s-ar schimba acum?
Oamenii sunt ingrați. Înțelege odată!
Ai dreptate.
Ei distrug echilibrul.
Dar nu fiindcă sunt răi.
Ci fiindcă sufletul lor
e plin de teamă,
de îndoieli și de credință.
De aceea greșesc oamenii.
Mila asta a ta…
Știi care e marea lor greșeală?
Oamenii judecă.
Mai ales pe sine.
Atunci îi cuprinde durerea.
Durerea se transformă în furie.
Iar aceasta distruge totul.
Dar la originea tuturor lucrurilor din univers este iubirea.
Ca aceea din sufletul tău.
Sora mea…
sumbră și frumoasă!
Te-au ucis.
Securea aceea te-a spintecat.
I-am auzit șuieratul.
Te-au făcut bucăți.
Te-au luat de lângă noi.
Și totuși, doar de ei vorbești.
Iar și iar.
De ce ne-ai trădat?
Am iubit foarte mult.
Am iubit însăși iubirea.
Chiar dacă a trebuit să mă sacrific.
- Pe mine m-ai sacrificat. - Fiindcă nu ai învățat.
Te urăsc.
- În ciuda tuturor lucrurilor… - Taci!
Te iubesc atât de mult.
Ce faci?
Camsap s-a dus.
E mort.
Cercul e rupt.
De ce faci asta?
Cât timp există iubire…
o Șahmaran și un Camsap…
vor exista și ei.
Nu.
Trebuie să pleci.
Nu.
Îmi pare rău.
Sunt sora ta.
Chiar nu ai pic de milă?
Te vor ucide.
Alege-mă pe mine!
Alege-mă pe mine de data asta!
Surioară!
Te vor spinteca.
Te vor ucide.
Nu va fi pentru prima oară.
Dar poate, pentru ultima.
Ca un șarpe care își înghite coada…
Nu!
…soarta noastră se va repeta.
Binele și răul, viața și moartea se vor război în vecii vecilor.
Un singur adevăr ne definește.
Nu!
Viața, surioară…
Ea aparține morții.
Nu!
Cerul acesta,
piscurile munților,
apele mării
au văzut iubiri incredibile,
trădări incredibile.
Cu furia lor, oamenii vor aduce sfârșitul lumii
și vor ataca totul cu lăcomie…
cu dorința lor nepotolită.
Sau vor învăța în sfârșit…
cum să iubească, să cedeze…
să fie una cu universul.
Iar eu voi aștepta, omule.
De-ar fi să mor de o mie de ori,
voi învia de fiecare dată.
Și voi aștepta să faci alegerea corectă.
Amintește-ți de mine, omule!
Nu mă uita!
Amintește-ți…
cum am murit undeva pentru tine.
Tu ești speranța mea.
ȘAHMARAN
Subtitrarea: Nicu Teodorescu