15. JUNI 1944 STORMET AMERIKANERNE DEN JAPANSKE ØYA SAIPAN
FOR Å TA OVER EN STRATEGISK FLYBASE OG SENDE BOMBEFLY MOT JAPANS HJEMMEØYER.
7. JULI PLANLA DEN JAPANSKE HÆREN ET SISTE SELVMORDSANGREP
OG ANGREP BÅDE DEN AMERIKANSKE HÆREN OG MARINEKORPSET.
TROSS TO BATALJONER NESTEN GIKK TAPT UNDER DET 15 TIMER LANGE ANGREPET
FORTSATTE DE AMERIKANSKE STYRKENE Å KJEMPE GJENNOM NATTEN.
DET HAR BLITT KALT STILLEHAVETS D-DAG
Sånn blir det også med de dødes oppstandelse.
7. JULI 1944
Legemet man ser er forgjengelig...
gjenoppstår uforgjengelig.
Det man ser som svakt gjenoppstår i kraft.
Det som ble sett i vanære, oppstår i herlighet.
Det som ses som et jordisk legeme, gjenoppstår som et åndelig legeme.
Om det fins et jordisk legeme, fins det også et åndelig legeme.
- Derfor elsker jeg majoren. - Fem km nord bør det finnes et sykehus.
Hold øynene åpne, vi er ikke lenger i London.
- Vi har trær, så pass ryggen. - Oppfattet.
- Ingen tid for te, major? - Ingen tid for te, menig.
Husk at dette er en rask sveip.
Om fem-seks dager sitter dere kanskje hos bestemor og spiser grøt.
Bestemoren min er den beste kokken i Texas.
Da kan du hilse at hun har et nytt sultent barnebarn som heter Gustavo.
Jeg bryr meg ikke om din bestemors mat, men jeg vil treffe søsteren din.
Gutt, du er litt for ung for det. Kanskje når du har blitt eldre.
Søk dekning! Pass ryggen!
Ta dem!
Du er en kaldblodig morder, sir.
La meg se. Du har blitt stukket, soldat.
Hold trykk mot såret. Trykk.
Få se hva vi har her.
Pass på å ringe mamma. Hun vil bli sint, riktig sint.
Menig Shaw! Vi må flytte på oss. Kan du bevege deg stille?
- Ja, sir. - Opp på føttene.
- Vic. Har du hvilt? - Nei.
- Du ser for jævlig ut. - Takk.
Jeg kan ordne difenhydramin til deg. Jeg tok det da svigermor var på besøk.
Forhåpentligvis går det ikke så langt. Noe mer?
Jeg så noe annet i lasten som jeg er usikker på om vi trenger.
- Hva? - Bourbon.
- Nei, jeg må holde hodet klart. - Vi har likevel ingen "difen" her ute.
- Vi skal kjøre doble skift i dag. - Nei, nei...
- Vi skulle få nytt personale fra Hawaii. - Jeg har også hørt det.
- Det skjer visst ikke lenger. - Dette er tull.
- Snakk med vennen din. - Kanskje jeg skal det.
Passord?
- Kom an, Jake. Det er meg. - Lykke til. Generalen er i dårlig humør.
- Er han ikke alltid det? - Det er verre nå.
- Verre? - Jeg advarer deg bare.
Takk for tipset.
Passord!
Jeg har ikke sovet på flere døgn. Hvordan skal jeg huske passordet?
Det er nær nok.
Denne gir meg hjemlengsel.
Den gir en viss normalitet i all denne galskapen.
- Sigarett? - Takk, men jeg har sluttet.
- Det hjelper mot hodepinen. - Avhengighet pleier det å kalles.
- Hva kaller de denne? - En bonus?
Det drikker jeg på.
Hva kan jeg hjelpe deg med, Vic?
Jeg fikk akkurat høre at vi ikke får inn nye kirurger.
Jeg hørte det samme.
Dette er en feil. Vi blir overkjørt.
- Hva vil du at jeg skal gjøre med det? - Appellere om saken vår.
De hører ikke. De satte meg her, så de slapp å høre på meg.
Morfinen er forsinket en uke.
Troppene er prioriteten vår.
Jeg... Jeg sover ikke om natten.
Jeg er ikke den eneste. Vi arbeider flere skift på rad uten pause.
Det har gått mer enn en måned, Jake.
- Skjelver hånden din fremdeles? - Ikke for øyeblikket.
Det blir verre om du fortsetter sånn uten søvn.
Da har du ingen verdi verken som kirurg eller soldat om du trenger å bevæpne deg.
Heldigvis trenger kirurger ikke bevæpne seg under kampene.
Vic.
- Jeg skal gjøre hva jeg kan. - Takk, Jake.
Du burde ta det rolig med spriten.
Jeg forbereder meg for å skåle med Jesus når min tid kommer.
- Skal det ikke være med vin? - Hvem sjekker?
Vic.
Du får snart reise hjem.
Skulle ønske det samme gjaldt meg.
Hold fast pasienten og forbered ham for operasjon.
Rull inn og forbered ham.
Hold fast pasienten! Ta tak i beina!
- Ligg stille, gutt. - Du kommer til å klare deg.
Herregud, armen min! Jeg kommer til å miste armen!
- Pust dypt. Fokuser på meg. - Jeg kommer til å miste armen!
- Du klarer deg! Jævelen overrasket meg!
- Hva har vi? - Splinter i armen. Rev den i stykker.
Han har fått morfin, men den hjelper ikke.
- Armen? - Den må amputeres.
- Hva heter du, gutt? - Adell.
- Er det ditt for-eller etternavn? - For. Etternavn Dollins.
- Dollins? Hvor er du fra? - Paris, Texas.
Jeg har en fetter i Greensville. Har du vært der?
Ja.
- Hold ham fast. - De har et flott hamburgerkjøkken.
- Har jeg rett? - Ja, det gjør det.
Ja, det gjør det.
Og jentene i Texas? Sørstatsjentene er fantastiske.
Min er fra Tennessee, men du må skaffe deg en av dem.
Ja, jentene fra sørstatene...
- Du var flink, gutt. - Ingen fare. Ingen fare.
Du klarer deg. Ikke se. Det gikk bra.
- Armen min! Armen min! - Stopp blødningen.
Hva skal jeg gjøre med en arm?
Legg ham i et rom og sørg for at noen skriver et brev hjem for ham.
- Det gjelder dere også. Kom. - Du blir med oss, søta.
Sånn ja, folkens. Kom an.
Faen!
Fall tilbake! Feltmarskalk Fukuda skal lede et angrep mot sykehuset!
Menig. Opp på føttene, soldat.
Kom an!
Camilla, han må umiddelbart opereres!
Han har et åpent bajonettsår som blør kraftig.
- Du er heldig som overlevde. - Hva trodde du?
Major Porter, Staten Island. Gustavo her er fra Los Angeles.
McWeber, Brooklyn. Kom an!
KLOKKEN 11.00
- Godt jobbet. - Takk.
Gi ham litt av min bestefars vodka.
Smugler du sprit, unge dame?
- Du har vel ikke smakt på vodkaen ennå? - Nei.
- Unnskyld. - Du vekket meg ikke.
Jeg kan ikke sove på denne gudsforlatte øya.
Kan du gjøre meg en tjeneste? Ta seg av noen som har det verre.
- Er du sikker? - Ja.
Søvnproblemer er vanlig her.
- Hvor ble du sendt hit fra? - Storbritannia. Hører du ikke det?
- Jeg hører at du er fra New York. - Fordi du kommer fra Brooklyn.
Men din sviktende dialekt tyder på at du ikke vært der på en stund.
Jeg flyttet til California og studerte på UCLA.
Det var mitt neste spørsmål, men hei...
Jeg lærte meg litt gammel, hederlig engelsk da jeg var stasjonert der.
- Den dukker opp når jeg blir forbannet. - Jaså? Jeg hører ikke noe.
Du vil få høre det. Hvordan har Gustavo det?
Ti minutter til og han hadde ikke overlevd.
Leanne er god med pasientene. Sjansene hans er gode.
Det er bra.
Jøss! Hva gir dere mot smerten her? Brus?
Forsiktig. Du mistet mye blod.
Skaden sitter noen centimeter fra nyrene.
Et pent sår som matcher den andre siden.
- Jeg så arret og alle andre. - De forteller om livet mitt.
- Fikk du alle arrene i kamp? - Ikke faen, Doc.
Gateslagsmål ved Carrington Avenue. Har du aldri vært der?
- Aldri hørt hørt om det. - Du var deg aldri i forstaden, hva?
Jeg heier på et baseballag som ikke er så bra. Jeg glemte hva de het...
- Staten Island Yankees. - De vanærer navnet sitt.
Vent litt. Jeg skal si deg... Når vi har rest hjem
så skal vi møtes i mitt nabolag. Få se hvor bråkjekk du er da.
- Som du vil. - Da er det avgjort.
- Hva driver du med? - Ingen fare.
Hvem er ansvarlig her? Jeg må snakke med ham.
Det er general Carroll.
Den gamle rakkeren? Jeg burde skjønt det. Ikke rart at stingene er vonde.
Han gjør sitt beste.
Jeg håper at du ikke brukte den hånden på meg.
- Jeg har det under kontroll. - Hvordan det?
- Jeg bruker en tung sekk. - Jaså?
- Så du er fra Brooklyn. - Ja.
Vet du hva, Doc?
Jeg må få treffe generalen. Det er viktig.
Klokken 12.00
- Sir, får jeg presentere... - Du sa ikke passordet.
Passordet?
Hva har vi her? Holder det?
Du tok hit skikkelige greier, sir.
Det er min private samling.
En mann med god smak. Du lever opp til ryktet ditt.
Jeg trengte det.
Det var uforskammet av meg å tømme glasset uten å presentere meg.
- Major Porter. - Kall meg Jake.
Jeg vet hvem du er. Du er beryktet i visse sirkler.
Jeg var flittig i mine yngre dager.
Noen hevder at det gjorde meg til et mål, men det er hele jævla poenget.
Skål på det.
Hva kan jeg stå til tjeneste med, major?
Jeg ville treffe legenden og advare deg.
Advare meg?
Jeg og mine menn patruljerte nedenfor høyden da vi ble overfalt.
De fleste døde, bortsett fra jeg og den menige som nesten forblødde.
Jeg holdt meg lavt en stund, men hørte noen av dem snakke om et angrep
mot sykehuset under feltmarskalk Fukuda.
En riktig ekkel jævel, om du ikke har hørt om ham.
Jeg kjenner ham.
Når skal dette angrepet skje?
Jeg vet ikke. Jeg ble overfalt igjen før jeg hørte mer.
Da pådro jeg meg skadene mine.
Og hva vil du at jeg skal gjøre med denne informasjonen?
Melde det inn, sir?
Jeg kan sannelig forsøke, men de bryr seg ikke om oss.
- Forbered dine menn da. - Se deg rundt, major.
Vi har noen dusin skadde menn og halvparten klarer knapt å gå.
127.000 soldater er deployert her, men dere får ikke støtte?
Noe mer, major?
Vi er i samme situasjon, sir, og du må gjøre noe med informasjonen.
Du kan forlate sykehuset når du vil.
- Da er vi ferdige. - Og nå hadde vært rett tid for det.
Men da har du ingen, sir.
- Jeg ber om unnskyldning, sir. - Det trengs ikke, Vic.
Det var alt.
Ja, sir.
- Porter! Informasjonen. Når skjer det? - Jeg vet ikke.
- Jeg kan appellere til generalen. - Det hjelper ikke.
Han har en dårlig dag og kan ha drukket for mye...
Ikke unnskyld ham. Han er ikke ditt ansvar.
- Så hva skal vi gjøre? - Har du vært i strid?
Ikke det fjeset. Jeg stilte et spørsmål: Har du vært i strid?
Eller gjemmer du deg bak skalpellene og morfinsprøytene hele dagen?
- Jeg har gjort grunnutdanningen. - Det var ikke spørsmålet mitt.
Har du vært i strid?
Nei.
Å plastre om gutter fra Missouri er ikke det samme
som å se en .50-kalibers kule rive gjennom en manns brystkasse
og noen av karene er vennene dine.
Lyden. Det motbydelig lyden når lemmer knuses.
Sekunder som føles som timer. Så venter man.
Man venter på at neste kule skal treffe en i bakhodet.
Om og om igjen.
Jeg syr sammen guttene hele tiden.
Jeg har sett hva som skjer om og om igjen.
Ok, men du har ikke sett hva som kommer til å skje.
Da hadde du forstått hvorfor jeg er så forbannet på generalen.
Han var en jævla krigshelt og nå er han en skygge av sitt tidligere jeg
når vi trenger ham.
Så hva skal vi gjøre?
- Vi evakuerer, Doc. - Hvor da? Hvordan?
Vi er underbemannet og noen skadde kan ikke engang gå.
Alle gjør sin del. De som kan kjempe, gjør det.
- Her, her eller her? - Ja.
- Er du sikker? - Sikker.
Fortere! Fortere! Oppfør dere som deres liv står på spill.
Det er ikke raskt nok. Rør på beina, sersjant.
Hei... Fem dollar om du banker ham.
Klarer du det? Kan du slå ham?
Hvem vekket djevelen?
- Du burde hvile. - Jeg kan ikke.
Jeg sover på siden som ikke føles så bra.
Det var vel alt. Jeg antar at jeg døde her.
- Unnskyld? - Blås i ham. Han yrer bare.
Jeg tror knapt mine øyne.
Jeg må ha dødd og kommet til himmelen.
Å nei, jeg lover at du fremdeles lever.
Så hvorfor ser jeg bare engler?
Derfor du er i helvete.
Unnskyld om jeg fornærmet noen av dere.
- Han har bare fått for mye morfin. - Eller ikke nok.
- Hva skjer om jeg får for mye? - Da er det takk og god natt.
Jeg trenger i det minste ikke bære våpen igjen.
Føler du deg bra?
Jeg tror det.
Hvor fra sa du at du kom?
Paris, Texas?
Ja, det stemmer. Født og vokst opp.
En soldat som heter Pete.
Høy og mørkhåret.
Han sa at mammaen var Cherokee.
Vi var ved Pearl Harbor sammen.
Han tok en kule ment for meg.
Han er fra Powderly. Det ligger rett utenfor Paris, hva?
Ja. Jeg har hørt om Powderly.
- Ja... - Omtrent 100 innbyggere.
Ja...
Ja. Han fortalte det.
Uansett, hvis du...
Hvis du noensinne støter på ham der hjemme...
hils at Ava takker ham.
Ok.
Det skal jeg.
- Du vet at du ikke må skjule hånden. - Ja, jeg vet det.
Majoren er en riktig drittsekk, hva?
- De blir laget sånn. - Kanskje han burde tilbake til fabrikken.
Heldigvis pleier jævlene å få resultater.
Kanskje det.
Hvordan har den gutten det?
Du må være mer spesifikk om du ikke vil ha et oppdiktet svar.
Gutten fra sørstatene som vi amputerte.
Jaså, han. Tøffingen.
Bortsett fra aksepten så har det han så bra han kan med tanke på situasjonen.
Morfinen gjør underverker med hemningene hans. Han åpner seg virkelig.
- Hvem flørter han med? - Gjett.
Han spiller i en annen liga. Han har ingen sjanse.
Han er ganske sjarmerende når han er bevissthet.
- Morfinen holder ham i sjakk? - Han får så mye han tåler.
Major, våpenet! Gi meg våpenet mitt!
Ingen fare, ingen fare. Pust dypt. Slapp av.
- Sånn ja... - Det gjør jævlig vondt.
Jeg tror deg, men du tåler det.
- Hvor er vi? - På et sykehus utenfor kampsonen.
Er de på vei hit?
Hva faen var det?
Ingen hvile.
Jeg skal få deg hjem, soldat.
Jeg skal få deg hjem.
Jeg antok at dere var ubevæpnet.
- Vi blir ikke tildelt våpen. - Ikke snakk dritt nå.
Dere er soldater! Bevæpn dere!
Herregud. De kommer.
Vær stille.
Du hører vel faen det?
Hold deg sammen.
McGovern, vi må evakuere!
Søk dekning! Søk dekning!
Husk treningen.
Det var bare første bølger. Flere kommer enten vi er klare eller ikke.
Hva har du, Doc? Jeg har det ikke særlig bra.
Jeg tar meg av det.
Sir?
Flytt pasientene til en sikkert sted.
Jeg må til kontoret og brenne alle følsomme dokumenter.
Sir?
Iverksett, mine herrer.
Ja, sir.
Godt at han er tilbake.
Så hva gjør vi nå?
Vi ber om hjelp og stikker herfra.
- Vi kan ikke gjøre det. - Hvorfor ikke?
Jeg løp rett til radiorommet. Det er skutt i filler.
- Kan vi reparere det? - Det tviler jeg på.
Helvete. Ok, fins det en kjeller?
- En slags. - Får alle plass der?
- Selvsagt ikke. - Det får holde. Vi beveger oss i grupper.
Vi må ransake lokalet. Hvem kjenner stedet best?
- Trolig vi. - Ok, ta med dere støtte.
Ta med alt: Våpen, hammere, spiker, barberblad... Oppfattet?
Isaac, gjør plass i kjelleren og bevæpne soldaten.
- Takk, major. - Du skylder meg en flaske whisky.
- To flasker av respekt. - Låter bra.
- Har du noen nødraketter? - Trolig.
Ok. Kom an.
- Disse? - Ta dem. Ja, ja.
- Kom an, skynd dere! - Ok!
Mia, sjekk den siden.
Inessa, der borte. Ta med alt brukbart: Bandasje, våpen.
Perfekt! Inessa, her borte.
Alt skarpt. Medisiner.
Ja! Ja!
- Kom an, jenter. Vi må stikke. - Dette blir vel bra?
- Ok... Så... - Ta alt du klarer å bære.
Vel... Der har vi den.
- Der er hva? - Stressavlasteren, hva?
Godt jobbet, så langt hjemmefra.
Det er en potetsekk jeg fant i jungelen.
- Fylt den med sand? - Ja.
Hjelp meg å henge den opp igjen før vi er ferdige her. Jeg vil slå noen slag.
Du kommer nok til å få sjansen til å slå mye mer enn potetsekker.
Dette virker. Vi flytter dem ned.
KLOKKEN 14.00
- Løp! - Han er truffet!
Søk dekning!
Dukk! Dra ham vekk!
Få ut de skadde!
- Bli hos oss. - Framover!
Dukk! Hold dere nede!
Nå!
Bli hos meg!
Vær så god.
Dekk meg! Framover!
- Han er død. - Morfin! Jeg trenger morfin her!
- Du kaster bort tiden. - Hold kjeft!
Hold deg våken. Kom an.
Hold deg våken. Helvete...
Jeg sa at du kaster bort tiden.
Han hadde en kone og en datter.
Alle har en kone og en datter.
- Forstår du? - Slipp det, Vic.
Hør på vennen din. En ny bølge er snart her
og vi vil ikke være her når det skjer.
Han har rett. Vi må røre på oss.
Ok.
Prøv å reparere mitraljøsen. Den kan komme til nytte senere.
- Straks, sir. - Få det gjort. Jeg renser hullene.
Her! Skynd dere!
Fortere! Kom an!
Vi må skynde oss!
De er for langt fra hverandre. Legg dem nærmere så alle får plass.
Alle skal få plass. Ned. Legg dem på rekke.
Første gangen?
Husk på en ting: Hadde det ikke vært ham, så hadde det vært jeg.
Og siden du. Forstår du?
Jeg skjønner.
For mye koffein?
Jeg vet ikke hvorfor. Det begynte etter utplasseringen. Jeg kan kontrollere det.
Takk for at du beskyttet meg. Jeg håper å kunne gjengjelde tjenesten.
Jeg tror... Jeg tror at jeg trenger mer morfin.
Hvis du får mer, så holder det ikke til alle andre.
Nervene mine.
Gutt, hva sa jeg til deg? Nervene er ikke til noen hjelp.
En dose morfin ville beroliget meg.
En dose morfin ville slått deg ut.
Jeg trenger deg våken, som majoren sa:
Du må dekke meg.
Hvis jeg ikke dør fredelig.
Du skal ikke dø. Du skal ikke dø.
Se på meg, gutt. Hva heter du?
- Adell Dollins. - Adell Dollins. Jeg liker navnet.
- Si etter meg, Adell: Jeg skal ikke dø. - Jeg skal ikke dø.
- Høyere, Adell. - Jeg skal ikke dø.
Jeg skal ikke dø!
Herren har en plan.
Og hva har vi her?
Ikke dårlig.
- Hvor kommer du fra, gutt? - California.
Du burde vervet deg. Vi trenger sånne som du.
- Jeg prøvde. - Hva mener du?
Og?
Herregud, det var nær.
Er dere klare?
Vent.
Nei!
Porter!
Den gikk rett gjennom. Er du ok? Jeg vet at du ikke er det.
- Klarer han seg? - Ja.
Over skulderen, sværing. Kom an.
De har flyktet. Kaptein Oba sier at vi skal trekke oss tilbake.
Hva skal dere gjøre?
Du skal dø.
- Kom an. - Sett meg ned.
Tomme.
Såret er ikke dødelig.
- Jeg har ikke mer. - Generalen oppbevarer våpen på kontoret.
Hjelp meg med ham.
Karer...
Han døde i strid.
Han var en helt.
Den er tom.
Samme her.
Jeg skal legge meg ned. Jeg føler meg ikke så bra.
De tok alt.
Er du ok?
Nei.
Sånn er det også med de dødes oppstandelse.
Det som ble sett som forgjengelig gjenoppstår uforgjengelig.
Det som blir sett som svakhet gjenoppstår i kraft.
Det som blir sett i vanære gjenoppstår i herlighet.
Det som ses et jordisk legeme,
gjenoppstår som et åndelig legeme.
Om det fins et åndelig legeme, fins det også et naturlig legeme.
Korinterbrevet.
Versene hjalp meg gjennom mange lange netter siden jeg forlot mitt hjem.
Hvor lenge har du vært her?
Du vet... Jeg pleide å telle dagene.
Nå husker jeg ikke engang datoen da jeg forlot hjemmet mitt.
Fordelen er at jeg ikke tenker på tiden lenger.
Jeg vil bare reise hjem en dag.
Det gjelder oss begge.
Byen samles, hva?
Byen samles.
Vi er likevel ikke så annerledes fra hverandre.
Nei, det er vi ikke.
Og de der ute?
De er nok like redde som vi er. Soldater...
som følger ordrer.
Og jeg som sluttet.
Hvorfor nekte det, Doc? Det kan være din siste natt på denne jord.
Den glemte bydelen snakker plutselig vett.
Er det fordi jeg er fra Jersey?
Vet du hvordan man vet at noen kommer fra Jersey?
De holder aldri kjeft om det.
Jeg nekter for ikke det.
Herregud, så godt den smaker nå.
Ser du? Hvem sier at folk fra Jersey er smakløse?
Ikke si det til kona. Hun ville faktisk drept meg.
Hun ville si at jeg er et dårlig eksempel for barnet mitt.
Har du barn, Porter?
Jeg? Nei.
- Ikke så vidt jeg vet. - Sier du det?
Jeg sier bare at jeg har reist mye rundt.
Jeg vil ikke bli overrasket om det fins en liten jævel der ute som ligner meg.
Og du?
Kona mi, Jenny, og jeg vil ha barn. Det har bare ikke hendt ennå.
- Prøvde dere ikke før du ble sendt hit? - Som kaniner. Men ingenting skjedde.
Det vil skje og fra den dagen av skal du unngå situasjoner som denne.
Dette er ikke noe sted for unger.
Alt vi kan håpe på er at barna våre får det bedre enn oss.
Jeg håper det for min sønns skyld. Han er en smart gutt.
Smartere enn hva jeg var på hans alder. Moden, tross at han er ung.
Du må bare få ham bort fra Jersey.
I det minste til UCLA som denne ekle jævelen.
Der kom den.
Hva er det første du gjør når du er tilbake hjemme?
- Hvem av oss snakker du med? - Den som svarer først.
- Han er kompisen din. Fortell du. - Vær så god.
Er du flau? Skjuler du noe? Jeg skal nok dra det ut av deg.
Bare prøv. Jeg er irsk.
Jeg tenkte aldri mye på det.
Kanskje en baseballkamp. Årets første.
Duften av det ferske, grønne gresset.
En øl i hånden og armen om en vakker kvinne.
En klassisk hot dog i munnen.
Ja, svaret er enkelt. Det ser jeg fram til.
Høres ut som en perfekt dag.
Hva med du?
Jeg er fra Jersey. Du vil ikke like det.
Gi meg en sjanse.
Jeg vil reise med familien min.
Stoppe i hver delstat. Vise dem landet.
Reise.
Vise gutten min hva pappa forsvarte.
Vis ham hvorfor.
Det høres fint ut.
Bare hopp over Jersey og deler av Connecticut. Resten er vakkert.
Jeg antar det.
Jeg har ikke hørt noe på en stund.
Vi burde kanskje flytte ham til de andre og vente på forsterkninger.
Om det kommer noen.
Stedet kalles ikke Purple Heart Ridge uten grunn.
Vi stikker.
Hva planlegger du med den?
Har du sett Babe slå en homerun utenfor stadion?
Dusinvis av ganger.
Klarer du deg?
Så lenge det fins en blodig seng som venter på meg der nede...
- så er jeg klar for alt. - Da kommer du med oss. Opp.
Jeg antar at dere ikke vet særlig mye om Jersey.
KLOKKEN 15.00
Doc...
Williamson slo 127 homeruns på fem år.
- Tror du at han slår Babe? - Babes rekord er nok ganske sikker.
Ja...
La oss se hva vi kan gjøre.
Flytt dere! Flytt dere!
Unna veg! Hent vesken min umiddelbart!
- Nei, kom an! Jeg kan redde deg! - Nei.
- Jeg kan redde deg. - Nei, det kan du ikke.
Han traff lårarterien.
Det tar ikke lang tid nå.
Beskytt dem.
Nei, nei, nei...
Vic, sørg for at gutten min får dette.
Han er ikke gammel nok til å forstå.
Men han vil bli det.
Han var en god mann.
De vil ta seg ned hit. Det er bare et spørsmål om tid.
Da fortsetter vi å kjempe.
Jeg gir meg ut i hallene og dreper så mange jeg kan.
- Det er opp til deg om noen tar seg ned. - Jeg blir med deg.
Hvis jeg ikke klarer meg, så skal du vite at det har vært en ære.
I like måte.
Pass på ham.
Slapp av. Jeg tar meg av det.
Kan du holde fortet, menig?
Vel. Jeg har lært av den beste.
- God whisky. - Fantastisk whisky.
To flasker. Bare kom tilbake.
Du husker veddemålet vårt?
- Tror du fremdeles at du kan vinne? - Det kan du banne på.
Taperen kjøper billetter til Dodgers.
Lukk døren.
KLOKKEN 16.00
Gjør et siste sveip av lokalene.
Stille!
Rolig.
Kommandant?
Helvete!
Stille. Stille.
Stille.
Dette er den siste. Gjør det meste av den.
Jeg er tom!
Godt skutt, gutt.
Sånn går det til i Paris, Texas.
Herregud! Vær så snill, nei!
Ikke dø!
Kom an. Kom an.
Ikke dø...
Godt jobbet.
Sånn.
Er det over? Var det alle?
- Det kommer sikkert flere. - Vi klarer ikke en bølge til.
- Er dette alt som fins i bygningen? - Så vidt vi vet, ja.
- Helvete. - Ammunisjonen holder ikke natten.
Det kjøper oss tid, men det er ingen løsning.
Så hva gjør vi? Skal vi bare sitte her og vente på døden?
- Vi trenger kanskje ikke det. - Jeg tror ikke at det holder.
Det er en nødrakett.
Kanskje vi kan få forsterkninger.
Er du sikker?
Jeg har ingen andre ideer.
Hvor skal du skyte den fra? Taket?
Nei, jeg vil være et mål der.
Det fins kanskje en lysning på baksiden.
Skal du bare forlate oss?
Hvorfor ikke vente til Porter er tilbake?
Jeg tror ikke at Porter kommer tilbake.
Jeg er straks tilbake.
Du vet hva som er der ute.
Et minefelt.
Om jeg ikke er tilbake om 20 minutter så tar du så mange du kan
og løper alt dere kan til dere finner noen på vår side, ok?
Forhåpentligvis slutter det ikke sånn.
- Hvor lang tid har gått? - Omtrent to minutter.
Er det alt?
Tiden går langsomt når man ikke hører skudd.
Slapp av. Han vet hva han gjør.
KLOKKEN 21.00
Han klarer det.
Han hjalp meg gjennom tapet av armen min.
Han klarer seg gjennom et minefelt.
Gå!
Vent. Der er den.
Han klarte det.
Sånn er det også med de dødes oppstandelse.
Det som ble sett som forgjengelig gjenoppstår uforgjengelig.
Det som ses i svakhet gjenoppstår i kraft.
Det som ses i vanære gjenoppstår i herlighet.
Det ses som et jordisk legeme,
gjenoppstår som et åndelig legeme.
Om det fins et åndelig legeme, fins det også et jordisk legeme.