Або ми зараз звідси втечемо
і з'ясуємо, що насправді сталося з вашим татом.
Вирішуйте, у вас на все про все 60 секунд.
СИСТЕМА БЕЗПЕКИ
Що ви оберете?
- Одну хвилинку. - У нас її нема.
Машина на стоянці?
Я так і думав.
ТРЕКЕР ДЕАКТИВОВАНО ПОЛКОВНИК ЛІЛАНД ШОУ
Я нікуди з вами не поїду.
Це ви до мене прийшли.
Не хочеш з'ясувати,
живий твій батько чи мертвий, – діло твоє.
А от я дуже хочу з'ясувати.
Якщо він живий, як ми його знайдемо? Де починати пошуки?
Там, де загубився його слід.
Ага, удачі.
Його літак шукали кілька тижнів.
Це тисячі квадратних кілометрів Аляски.
А ми пошукаємо там, де вони не шукали.
Це «нівакі», а отже, геть інший спосіб обрізки дерев.
І це так цікаво.
Я лиш хочу, щоб лайнюки з «Монарха»
не втягували мене в те, чим займався батько.
Ти теж цього хочеш?
- Я хочу знайти батька. - Я теж.
А навіщо це вам?
Який у вас мотив?
Хіроші Ранда мені як син, а не як небіж.
У мене, крім нього, нікого нема. Ось мій мотив.
Це безглуздо.
Безглуздіше за знайдені в татовому сейфі таємні файли?
Чи за таємного брата?
Чи за таємну сім'ю?
Нас викрили. Усі в машину.
НАДЗВИЧАЙНА СИТУАЦІЯ
БУДЬТЕ НАСТОРОЖІ
- Я поведу. Ключі. - Ні, вона орендована.
- Вам не можна. - Боже, весь у батька. Ключі.
НАДЗВИЧАЙНА СИТУАЦІЯ
БУДЬТЕ НАСТОРОЖІ
- Куди вставляється ключ? - Боже.
Коли ви востаннє водили?
Плаває воно, літає чи їздить – я впораюся.
Ногу на педаль. Натисніть кнопку.
- Кнопку? - Так!
Ура!
Це Лі Шоу!
Вони прямують до південних воріт!
Зачинити ворота!
Гальмуйте!
Обережно!
Ти оплатив страховку?
Так.
Що ви робите? Куди ми...
Попереду!
Ви що, псих?
Ви ще з бабусею своєю не їздили.
Тримайтеся.
Він їде назад! Головний вхід!
О господи!
Мені це не до душі.
Біллі, ти цю думку не беріг у таємниці.
Ми завжди були незалежні.
Бо ніхто не сприймає нас серйозно.
Якщо хочете лишити це
нашим приватним гуртком з полювання на монстрів, так і скажемо.
Та якщо хочете лишити щось по собі
і займатися серйозною наукою,
то потрібна підтримка.
Йому можна довіряти?
Якщо не пошиємо його в дурні.
Нехай.
- Нехай. - Так.
Вітаємо в «Монарху», генерале.
Хто б міг подумати, що твоя перша місія супроводу принесе тобі підвищення?
І завдяки тобі до цих яйцеголових почали ставитися серйозно.
Це як пасти котів, сер,
якби коти мали дозиметри й думали, що розумніші за інших.
Мої колеги – доктор Міура й Вільям Ранда.
З підвищенням, генерале.
- Дякую, міс. - Авжеж. І я доктор.
Простіть мене.
Ви хотіли нам щось показати, док?
ЧЕРЕЗ ДВА РОКИ ПІСЛЯ ПОДІЙ НА ФІЛІППІНАХ
Що за чортівня?
Скажіть, що це скам'янілість.
Було б логічно так думати,
але ми зробили зліпок цього відбитка в багнистому полі Індонезії.
Три тижні тому, до початку мусонів.
Як такий великий звір лишається непоміченим?
Я схиляюся до телепор...
Сер, ми маємо кілька теорій.
Після такого мені снитимуться кошмари.
Та поки не покажете, чий слід, це буде лише ямка в піску.
Не могли сфотографувати?
Нащо зупинятися на фотографії?
А якщо виманити цю істоту зі схованки?
Нам потрібно 68 кілограмів урану.
Дозвольте пояснити, сер.
Ми стільки ж скинули на Японію.
У які ігри ви тут граєте?
Генерале, збираючи матеріал для докторської,
я виявила в тропосфері аномальні сліди радіації.
І ми вважаємо, що вони прямо пов'язані
з пересуванням титана.
Думаєте, вони радіоактивні?
Вони скоріше не випромінюють, а поглинають радіацію, живляться нею.
Сер, я думаю, нам треба перехопити ініціативу.
Краще зіткнутися з ними там, аніж тут.
-«Айк» не так сказав би? - Президент Айзенгавер,
наш головнокомандувач,
сказав би зберегти уран задля національної безпеки.
Сер, з усією повагою, але істота
таких розмірів
становить екзистенційну загрозу глобальній безпеці.
Так! Нам дадуть уран.
Розумієте, яке це досягнення?
Досягнення на 68 кіло.
Наступного разу не починай з телепортації.
Це лише теорія.
Як і теорія про пласку Землю,
але на неї не виб'єш фінансування Пентагону.
Ідеться про переворот усталених століттями знань
про еволюцію, зоологію та фізику.
А це вимагає широкого мислення.
І широко розплющених очей, Біллі.
Треба вміти розуміти натяки.
Це буде мандрівка знахідок.
І я не мовчатиму заради фінансування
від неандертальців зі зброєю.
У нас багато роботи.
Добре?
Зустрінемося в кабінеті.
Ти ж його знаєш.
Та знаю.
Якби не ти, нас би тут не було.
І це не теорія, а факт.
Натякаєш, що неандертальцям зі зброєю тут таки місце?
Дякую.
Проте він має рацію.
Якщо приховувати, хто ми й що робимо,
тоді який в усьому цьому сенс?
ЗА МОТИВАМИ ПЕРСОНАЖА «ҐОДЗІЛЛА»
МОНАРХ: СПАДОК МОНСТРІВ
А ми починали з олівця й паперу.
Ми не далеко від вас пішли.
Не знаю, як Біллі вів ці записи.
Він занотовував усе дивне, що траплялося йому на очі,
поки не кінчався олівець.
- Тато теж так робив. - Он як?
Він гострив олівці кишеньковим ножем.
І всюди лишав стружку.
А мама без кінця за ним підмітала.
Тут є таке, чим Хіроші не хотів ділитися з «Монархом».
Інтуїція мені підказує, що знайшовши це раніше за них, ми знайдемо і його.
Мей створила програму для перегляду файлів. Вона в неї вдома.
Супер.
Ні, взагалі-то я їх уже зацифрувала.
Про всяк випадок.
Чудово, яйцеголова.
Треба пошукати в них про Аляску.
Збір рудиментарних візуальних даних за ключовими словами –
це вам не пупа почухати.
Таке не поґуґлиш.
Знаєте, що таке Ґуґл?
Я ж не в карцері сидів, Мей.
А коли заснували «Монарх»?
Десь наприкінці сорокових.
То вам має бути під дев'яносто років?
Що тут скажеш? Хороші гени.
Ого.
Що це все таке?
Надії.
Мрії. Амбіції.
Таким ми хотіли бачити «Монарх», поки вони не пішли хибним шляхом.
А гляньте на них тепер: полюють не на монстрів, а на вас.
А тато справді на них працював? На «Монарх»?
Це ваша сімейна справа.
Він знав про існування монстрів.
Ви всі знали.
Ви могли всіх попередити, спробувати зупинити.
Ми це й намагалися зробити.
Ти там була. І сама все бачила.
Думаєш, існує таке, що могло б їх спинити?
Спинити все це?
Значить, він віддав життя ні за що.
Це не сімейна справа...
а сімейне прокляття.
АТОЛ БІКІНІ 1954 РІК
Широкоформатну камеру взяла?
- Так, Біллі. - Добре.
- А довгофокусні об'єктиви? - Ой, ні.
Забула їх разом із сейсмометром і додатковою плівкою.
Прикро. Не потрапимо на обкладинку «National Geographic».
А це що таке?
Казав же: не можна довіряти тому негіднику.
Стривай. Давай я розберуся.
Я сам розберуся.
Генерале.
Сер, усе йде не так, як ми обговорювали.
Ми обговорювали, що вам потрібно багато урану.
Не у формі бомби, сер.
Треба було казати чіткіше.
Могли б нам сказати.
Надсекретні ядерні випробування не так проводять.
Розумію, сер.
Вони просять можливості оцінити, з чим ми маємо справу.
Ми не знаємо, що то за істоти...
Вони становлять екзистенційну загрозу глобальній безпеці.
Хіба не так?
Так, сер.
Скільки ти бачиш тут зірок?
Одну, сер.
А отже, вам довелося обійти тих, у кого їх дві, три...
чи навіть чотири, щоб отримати те, що ми просили.
І всі вони висловили таку думку:
якщо можна виманити цю істоту, то треба робити це тут.
І тепер.
А монстр це чи не монстр, а та істота
не повернеться в Лос-Аламос у ящику.
Розумію, вони не так усе собі уявляли,
але це важливіше за нас усіх.
Ви попросили підтримки армії Сполучених Штатів.
Ви її отримали.
Алло, це я.
Вибач, тут вітряно.
Я на кораблі.
Ти знаєш, що я не можу сказати.
Послухай, я...
Можеш секунду послухати?
Може, я скоро повернуся.
Я цілком серйозно.
Я б сказала, якби знала більше.
Я вимикаюся. Час вийшов.
Це шкодить довкіллю.
Риба їсть пластик, а потім ми їмо рибу.
Я зроблю пожертву в «Ґрінпіс».
Або можеш сказати, чому викинула телефон в океан.
Ти щось хотів?
Він хоче обговорити нашу стратегію.
Ти довіряєш старому виродку?
Тобі більше не треба заради нас ризикувати,
тим паче якщо хочеш вернутися.
Це я в усьому винен.
- Я накосячив. - Так.
Так, ти. І вона. І ви втягли в це мене.
Ви коштували мені бізнесу, дому,
звичного життя – всього, що я збудувала.
- Я не знав, що так буде. - Так, справедливо.
Але поки ми не розгребли твій косяк і не повернули те, що я втратила,
ти не смієш мені вказувати, що мені треба.
Я залучив усі свої зв'язки.
Але от що я вам скажу:
якщо хоч один меткий прикордонник знайде в нас файли,
нашому плану кінець.
Треба їх позбутися.
Ні.
Ви казали, що в них ключ, щоб знайти батька.
У неї в ноутбуці є копія.
- Це ж не святі мо... - Байдуже.
Чому я маю робити так, як ви кажете?
І чому ми пливемо в Корею?
Тато зник на Алясці.
А Аляска там!
- Ви хоч знаєте, що робите? - Я ж нас витяг з Японії, хіба ні?
Посадив на корабель без паспортів і без хвоста «Монарха».
У Пхохані є потрібна нам людина.
Мій давній друг.
А може, вже і єдиний мій друг.
Але ти маєш рацію.
Хіроші – твій батько.
І твій.
Хочете бути за головних – маєте на це право.
Допливемо в Корею...
куди нам далі?
ПХОХАН ПІВДЕННА КОРЕЯ
- І де ваш друг? - Довіртеся мені, добре?
Стривайте. Нам у те віконце. Ходімо.
КОРЕЙСЬКИЙ ПАСПОРТ ІНОЗЕМНИЙ ПАСПОРТ
Нам сюди.
Нам у друге віконце.
Чорт.
- Паспорт. - Прошу?
Паспорт!
Англійською говорите?
Англійською.
У нас така ситуація.
Зі мною названі онуки сестри.
Ми з того корабля.
І я їм сказав покласти задля безпеки всі речі в один рюкзак.
Рюкзак.
Ми не терористи,
і я зроду не був у Північній Кореї.
- Гей! Стривайте! - О боже. Благаю вас!
Я маю при собі паспорт.
Я подзвоню в американське посольство...
О ні. Нас оштрафують за рюкзак?
Та я б радо вам заплатив,
- і робіть з ним, що хочете. - Що діється?
- Що вам втрачати? - Роботу.
- Нас посадять. - Шоу нас підвів.
Ви ж тут головний?
Я вам щось скажу. Я в боргу не лишуся!
Ми не продаємося.
Отже, ви тупіші, ніж здаєтеся.
- Я мав на увазі... - Чорт.
Я ж казав:
траплятимуться справжні ідіоти.
Та знаю.
А можеш бити не так сильно, старий?
Ні. Брате!
Сто років не бачилися, Ду-Хо.
А ти все молодшаєш. Такий красень.
Та не те щоб. Але всі так кажуть.
Рушаймо, поки нас не помітили.
- Їдьмо. - Їдьмо!
А дарма ти не вірила. У машину.
Придурок.
Вітаю в Японії, мем.
Дякую, Тіме. Завжди приємно відвідувати Японію.
Хоча натомість я мала б
цього тижня везти дочку в гуртожиток.
Поздоровляю.
А тепер з нею святкує мій колишній чоловік,
бо Лі Шоу вирішив позбавити себе
щедрих відступних.
- Мем, можна... - Ні, не можна.
Що він тобі сказав?
Що вкрали цінні дані. І що треба їх повернути.
А він згадував, що не мав ніякого права
на таку авантюру?
Я думала...
Літак заправлять, і через пів години вилітаємо.
Ви теж летите.
Ми не можемо. У них файли Білла Ранди.
Старі польові записи
і хворі теорії не врятують нас від нападу Ґодзілли.
А Лі Шоу думає інакше.
Якщо, по-твоєму, файли такі цінні,
чому не повідомив мені чи доктору Серідзаві?
Чому діяв самотужки?
Ідеться про нашу місію чи про твою?
Це точно?
Усі?
Ясно, чекай указівок.
Шоу в Південній Кореї.
Їх виявила система розпізнавання облич
при затриманні митниками в порту Пхохан.
Він зміг непомітно прослизнути.
Ти через пів години летиш зі мною.
А ти збери тактичну групу і знайди Шоу.
Усе необхідне ми дамо.
Мені потрібен мій партнер.
А якщо він має рацію?
Шоу роками сидів мов ягнятко. Чому заворушився тепер?
Якщо діяти швидко, я зможу схопити Шоу, але не без нього.
Ніхто краще за нього не розуміє, на що здатний Шоу
і чому йому так потрібні ті файли.
Психа зрозуміє лише псих.
Ду-Хо, дістав те, що я просив?
Так. Уже на борту.
«Бамбуковий бомбовоз»?
Ду-Хо, я просив літак, а не алюмінієву труну з крилами.
Усе, що в ньому могло зламатися,
- уже зламалося. - Так.
Що ж. Літак «Ейр Ду-Хо» готовий приймати пасажирів!
Ми полетимо на Аляску на цьому?
Не думай, що він старий.
Думай, що вінтажний.
Генерале, на гідролокаторі чисто. Довго їм іще чекати?
Така спека, що яйце спечеться на лиці Пакетта.
Якщо істота не з'явиться,
можна з упевненістю сказати, що ми втратимо підтримку армії.
Це краще, ніж дивитись, як вони знищують те, чого геть не розуміють.
- Що там? - Що це було?
Не знаю, сер. Коротке замикання.
Доповісти обстановку. Що там таке?
Увага! Гідроакустичний контакт.
Це динозавр?
Це що, броня?
І від чого воно захищається?
Від нас.
А щоб мене.
Гляньте, як швидко рухається.
І як ми ні разу цю штуку не бачили?
Якщо її знищать, ми цього не з'ясуємо.
Це неправильно.
Генерале.
Генерале, думаю, варто подумати про відхід.
Якщо не вивідаємо все про ворога...
Чекатимеш на дії ворога –
то ти вже програв, синку.
Боже мій.
Приготуватися до «Касл Браво»!
Увага!
Передача в «Касл Браво» сигналу детонації через 30 секунд!
Десять, дев’ять, вісім, сім, шість...
- Пусти! - Це кінець, Кей.
Я мушу їх спинити!
Стійте!!
- ...два, один. - Благаю, не треба!
Не можна!
Благаю!
Чудова робота.
Так, була.
Що ми накоїли?
Оце тато й робив?
Коли казав, що він на конференції розробників софту,
насправді він перетинав кордони й ганявся за монстрами?
Коли з'явився Хіроші, ковбойські пригоди лишилися позаду.
«Монарх» постійно вів підрахунки й возився з цифрами. Називав це
«управлінням даними».
Коли ви бачили його востаннє?
Не знаю. Років двадцять тому.
Коли сам став динозавром.
Якщо ви з ним хочете якихось подробиць,
то в мене їх нема. Хіроші був звичайною дитиною.
Не мучив тваринок.
Легко привчився до горщика.
Класичний портрет соціопата.
«Він здавався хорошим хлопцем.
- Хто б його запідозрив?» - Перестань уже.
Він був схожий на маму. Це я вам точно кажу.
Завжди отримував, що хотів,
і ніщо не ставало йому на заваді.
І він ніколи мені не брехав.
Це таємниця, Кейт, а не брехня.
По-моєму, ніякої різниці.
Не для мене.
Не хочу переривати сімейну терапію, та, здається, я щось знайшла.
Я запустила пошук за словом «Аляска»,
але всі результати були без собачих упряжок і снігової людини.
А ви згадали управління даними,
тож я запустила числовий пошук, щоб побачити, чи буде щось
про довготу й широту Аляски.
Це почерк Біллі.
Так. Це геокоординати з усього світу.
З Мексики, зі степів Азії, з Північної Африки.
У переліку відмічено всі точки, крім цієї.
Я нанесла її на мапу...
О, так.
Якби ми знали, куди летів літак вашого батька, коли він зник,
я б визначив точні координати.
То був рейс-74 щось там.
Летів з Нома в Боро.
З Нома в Боро.
Бінго.
Пригощу вас обох за поміч стейком.
Готуйся, Ду-Хо.
- У нас новий пункт призначення. - Зрозумів.
І що це означає? Нащо він летів у Боро?
Ні, він туди прямував.
Але летів він не туди.
Кейко?
Ти в порядку?
Дарма він мене спинив.
Так, це було егоїстично.
А якби він тебе не спинив?
Тебе б звільнили, арештували, й, мабуть, депортували.
Вони все одно підірвали б бомбу.
Генерал покликав мене обговорити фінансування.
Оскільки нашу операцію все одно зірвано,
я вирішив підвищити запити.
І підкинув пропозицію про низку аванпостів «Монарха»,
додаткові кадри, обладнання для моніторингу.
Він відмовив...
сказав, що ми мало просимо.
Нам дадуть карт-бланш,
щоб ми самі вирішили, що ще нам буде треба.
Як ти їх на таке вмовив?
Поставив одне просте питання:
а що як наступна Ґодзілла вилізе не в Тихому океані?
- А поблизу Нью-Йорка чи Вашингтона. - Тоді треба розповісти всьому світу.
Хочеш оприлюднити
подробиці засекреченого вибуху водневої бомби?
- А чому ні? - Бо Розенберґів за подібне стратили.
Припустімо...
Знайдеться ще один монстр.
Генералу обов'язково знати все?
Ти пропонуєш мені брехати начальству?
Ні. Але брехня й таємниця – дві різні речі.
Кей, навряд чи військовий трибунал побачить між ними різницю.
Ти нам довіряєш?
Довіряєш їй?
Добре.
Я казатиму йому тільки те, що почую від вас.
А я вірю, що ви казатимете мені все, що я повинен буду знати.
Так годиться?
А тобі?
Мені годиться.
- Так. Еге ж? - От і добре.
- Так. - Так.
Усе під контролем.
Доброго ранку.
Де ми?
США. Скоро прилетимо до татуся.
Не хочеш з ним побачитися?
А вам що? Ви ще один його син?
Вибач. Не хотів втручатися.
Вибачте.
Просто я не знаю, чого боюся більше:
що ми знайдемо тата або що не знайдемо.
Це ніби удар під дих, і я не знаю, скільки ще витримаю.
Я поділюся з тобою таємницею.
Життя не цінуєш, поки не з'являється страх його втратити.
Не коли бачиш, як його втрачають інші.
Я бачив чимало смертей.
Батькову, близьких друзів.
Щоранку, встаючи з ліжка, ти кидаєш кубик.
Трапляються жахливі речі, але не треба ховатися від болю.
Глянь, яка ти.
Якби ти сховалася під ковдрою й не полетіла в Корею,
ніколи б не зустріла Ду-Хо
і не отримала б шанс послати батька куди далі.
- Що це було? - Брате,
по-моєму, ми вже близько.
Здається, це тут.
Хоч що шукав Хіро, по-моєму, ми це знайшли.
- Ду-Хо, тут я сяду за штурвал. - Літак твій.
Політ буде трохи жорсткий.
Простеж за всім у салоні. Нас трохи потрусить.
- Що? - Ні-ні. Сиди тут.
Ти мені потрібна тут. Пристебнися.
А чому пілотує він?
Він найкращий пілот у ситуаціях, коли можна насцяти в штани.
Супер. Я зараз у свої насцю.
У Ду-Хо під сидінням завжди є дещо на випадок
надзвичайних ситуацій.
Так, воно. Відкрий.
І зроби великий ковток. Він тобі знадобиться.
Це ж звичайна вода.
Закрий пляшку й поклади сюди, щоб я бачив.
Отак.
Тепер у нас є авіагоризонт.
Помчали!
Очманіти!
О господи! Перестаньте!
- Давай, малий. - Шоу!
Вирівнюю!
Отам. Можемо сісти отам.
- Посадка буде жорстка. Тримайтеся. - Прокляття!
А що це там унизу?
- Що там? - Тримайтеся там.
Сідаємо!
Там ззаду всі цілі?
Брате, тобі треба попрацювати над приземленням.
Прийнято, другий пілоте.
О ні.
Не хочу його побачити.
Це не він.
Його пасок безпеки розстебнутий. Може, його викинуло з літака.
Ого.
Щоб мене чорти побрали!
Боже. Думаєте, там хтось є?
Якщо всі загинули в аварії, то хто встановив намет?
Упізнаю цей почерк.
Я теж.
Він вижив.
Вижив.
Літак сів.
І безпечно.
Негайно тікаймо!
Я піджену літак. А ви бігом до нього!
Бігом!
Ноги в руки й біжіть!
- Біжімо! - Біжіть до літака!
От зараза.
О ні.
Ой!
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова