Greit.
Hva i helvete?
Hei. Det er Barnes.
Jeg får en veldig rar måling her ute og...
Barnes.
Base 47. Ja.
Jeg må snakke med assisterende direktør Verdugo...
Ja. Jeg venter.
Du-Ho.
Ned!
Kentaro!
Kentaro, løp!
- Kom igjen. - Løp!
Kom igjen.
Pokker.
BASERT PÅ KARAKTEREN "GODZILLA"
- Godt skutt. - Jeg prøvde.
- Du kunne blitt drept, din idiot. - Stille.
Hva gjør vi?
- Vi kan ikke slåss mot den. - Anbefaler det ikke.
Vi er trygge en stund.
- Fy faen! - Nei, nei.
Beina mine er søkkvåte.
Da må vi være raske.
Kom igjen. Reis deg.
Går det bra?
Jeg kommer til å fryse i hjel. Er du glad for at vi dro hit?
TOKYO ETT ÅR TIDLIGERE
Et modig verk.
Hvorfor dette?
Hvorfor nå?
Lys!
Du nølte.
- Det er et komplisert spørsmål. - Du har hatt måneder på å finne et svar.
Kunst kommer fra et sted man ikke liker å snakke om. For meg er det intuitivt.
Jeg respekterer prosessen din.
Men hvis kjøpere skal bruke penger,
vil de vite hva de får. Hvem de får.
Folk kjøper ikke kunsten.
De kjøper kunstneren.
Jeg vet det, Kimi.
Jeg beklager.
Du har to timer før vi åpner dørene på å finne et svar.
Det er mye som står på spill for oss begge.
Hei, mamma.
"Kentaro Randas selvsikre utforsking av paralleller og det indre
inviterer tilskueren til å utfordre sine antakelser om identitet."
Hvem kunne ant at sønnen min er så provoserende?
Det er jeg ikke.
Alle vil elske det.
Det ville ikke vært særlig "provoserende" om alle elsket det.
Du...
Jeg er stolt av deg.
Det er faren din også.
- Han har ikke sett det engang. - Det gjør han i kveld.
Han kommer rett fra flyplassen.
Jeg trenger litt luft
før alle vil møte den "provokative", nye kunstneren.
Kentaro, du har jobbet hardt for dette.
Du fortjener det.
Det er snacks.
- Tok du bilde av meg? - Nei.
Pisspreik. Jeg så deg.
Jeg tok bilde av plakaten til utstillingen, og du gikk rett foran.
"Paralleller og det indre." Pretensiøst.
Veldig.
Det ville vært veldig respektfullt om du...
Ja.
- Slettet. - Takk.
Hvorfor vil du ikke bli tatt bilde av?
- Jeg... - Det er et veldig fint bilde.
- Legger du an på meg? - Jeg er bare ærlig.
Er dette virkelig deg?
Ja.
Er det vin?
Den er billig. Dårlig. Pretensiøs.
Pretensiøs vin.
Greit.
Liker du whisky?
Jeg liker dyr whisky.
Du har flaks. Det er veldig dyr whisky i Japan.
Kult.
- Jeg vet om et sted. - Nå?
Har du ikke en utstilling?
Jeg gjør entré senere.
OK.
- Jeg heter Kentaro. - Jeg heter May.
May.
May. Hvor skal du? Ro ned.
Roe ned?
Hvis du ikke vil legge nye tær til det du skylder meg alt, bør du få opp farta.
Han har rett. Spar på energien.
- Du kan få forfrysninger. - Vi må få deg tørr.
Selv om det var noe å lage bål av, kan vi ikke sitte i ro med den titanen på jakt.
- Tror du den er der ute? - Aner ikke.
Hva skjedde med dine århundrer med erfaring?
Det er en titan, May.
De er som snøfnugg.
Man ser ikke to som er like.
Kanskje det er info i de dyrebare mappene dine.
Dra til helvete
- og ta med deg livsverket ditt. - Forsiktig med dem.
Når solen går ned, faller temperaturen.
Vi har ikke mat eller ly.
Ingen Du-Ho.
- Hvor i helvete går vi? - Nordvest. Vi går mot kysten.
Større sannsynlighet for å møte folk.
- Jeg tror jeg så noe fra flyet. - Hva? Så hva?
En slags struktur. Så ut som en stor golfball.
Den må ha vært menneskeskapt. En bygning.
Greit. Så noen av dere den?
Nei.
Men May gjorde det.
Hva? Nei.
Nei. Du sa at du så noe.
Jeg så ingenting.
Tar du deres side? Er det fordi du er sint på meg?
Dette handler om at jeg holder på å fryse i hjel.
Jeg prøver å redde deg. Kan du...
Stol på meg.
Sota?
Passord.
Sota. Det er meg. Kentaro.
Hvem?
Kentaro.
Passord.
OK. Glem det. Dette steder er et høl.
Høl!
Fort!
Høl?
Hun mente det ikke.
Bevis at jeg tar feil.
Jeg liker deg. Og du er for lett å erte.
- Du beviste at jeg tok feil. - May, dette er Sota.
Eier.
Leder.
- Drittsekk. - Skyldig på alle punkter.
Har du din egen flaske? Du er like pretensiøs som jeg trodde.
Det er sånn det er her.
- Men vi kan gjøre bedre. - OK.
- OK. Så du er en vellykket kunstner. - Jeg designet lyset her.
- Hva? Nei. - Jo.
Så han lar meg late som og åpner tidlig for meg.
- Hva driver du med? - Computer-greier.
Ikke like interessant som kunst. Hvor lenge har du drevet med det?
Siden jeg var liten. Men som jobb er det siden i kveld.
Hva? Hva mener du?
- Er det din første utstilling? - Ja.
- Burde du ikke vært der? - Jeg lar spenningen bygge seg opp.
- Det hører med til forestillingen. - Er dette en del av forestillingen?
Hva mener du?
Den hemmelige whiskybaren, deg, kunstneren, det neste store.
- Tar han med andre jenter? - Det kan ikke en bartender si.
Drittsekk.
Jeg sa ikke at det var dårlig.
- Til forestilling å være. - Dette er ikke en forestilling.
Jeg vurderer en kunstner ut fra kunsten, ikke en dress og en frisyre.
Hva? Hvorfor er ikke disse i galleriet?
De er ikke til salgs.
Du er definitivt mer enn en frisyre.
Kimi sendte meg til stylisten sin. Folk kjøper kunstneren.
Sikkert.
Rike jævler med mer penger enn smak.
Hvorfor forteller du ikke Kimi hvilke verk du vil ha med?
Det er hennes galleri.
- Hun tok en sjanse med meg. - Sjanse med deg.
Fordi hun er så snill?
Det er tull.
Folk gir ikke andre en sjanse hvis de ikke får noe ut av det.
Det er kynisk.
Sånn er livet.
Du må sikkert dra.
De rike jævlene venter.
- Bli med. - Det er ikke min type folk.
Ikke min heller.
Venn deg til det, viktigper.
Vent.
OK.
Nå kan du gå.
OK.
Noen må si det. Jeg ser ingen bygninger.
- Det må være bak de åsene. - Må det?
- Kentaro, vi ble enige... - Alle ble enige.
Du er lidenskapelig, gutt.
- Slutt å behandle meg som et barn. - Vent.
Jeg vet hva jeg så.
- Nei. - Hva?
Der borte.
- Hvor? - Der. Hva er det?
Ja, jeg ser det. En oljerigg eller et boligområde.
Poenget er at det er der.
- Vi følger noe alle kan se. - Ja.
Du vet ikke hvor langt det er. Titanen kan ta deg før du er halvveis.
Det jeg så, er nærmere.
- Ja, hvis det eksisterer. - OK. Kentaro.
Du har god fantasi, men dette er ikke tidspunktet til å bruke den.
Jeg går.
Alene om jeg må.
Herregud. Ditt stabeis.
- Vil du dø for å bevise et poeng? - Vil du det?
- Nei. - Slutt, vær så snill.
- Du tror du så noe. - Jeg vet hva jeg så.
Så gå. Ikke stopp før du finner det, og skaff hjelp.
Vi gjør det samme.
Lykke til.
Det vil vi alle trenge.
Nei. Vi kan ikke bare la ham gå.
Han har tatt et valg, Cate. Kom.
Dr. Barnes, du har visst noe.
Ja. Jeg deler skjermen nå.
- Hva ser vi her? - Stråling.
Gammastråler i 30 exahertz-området.
- Hvor kommer strålingen fra? - Det er det rare.
Sånne utslag ser man bare fra pulsarer. Supermassive svarte hull i det ytre rom.
- Men ikke dette? - Nei. Dette kom fra jorden.
Nøyaktig hvor?
Detektoren som fanget det opp, er en eldre modell. Ganske antikk.
- De er puslete. - Jeg skal be om midler.
- Hvor? - Det var en rytmisk puls, som... en pulsar.
Men så vidt jeg vet, er det ingen pulsarer i Alaska.
Takk, dr. Barnes. Send alt du har, og vi sender et analyseteam med en gang.
Vent! Det er ikke det viktigste.
Sist noen så sånne utslag, var like før forrige katastrofehendelse.
Fra Janjira og Yucca Flats.
Før G-dagen.
Kentaro!
May?
Er det deg?
Kentaro!
Cate?
Shaw?
Vi skulle ikke latt Kentaro gå.
- Han overlever ikke natten. - Han må bare holde ut til vi får hjelp.
- La meg bære vesken, May. - Nei. Stopp. Nei!
Han vil noe.
Hun fantaserer.
Noen skritt til bare. Tenk på hvor varmt det blir når vi kommer dit.
Tepper og varm kaffe.
Whisky.
Kom igjen.
Nei.
Pokker.
Hva? Er vi tilbake ved pappas telt?
Hvordan skjedde det?
Vi går i sirkel.
Titaner har en underlig påvirkning på omgivelsene
og hvordan vi opplever dem.
Skyen vi fløy gjennom og dette stedet er merkeligere enn dere tror.
Det er merkeligere enn noen vet.
Hvis vi ikke varmer henne opp, dør hun.
Alle kan dø hvis titanen fortsatt er her.
Jeg går ikke uten henne.
Vi skal ikke miste en til.
Vakkert.
Det er det.
Fortell hvorfor du ikke vil på galleriåpningen.
Spiller det noen rolle for deg?
Nei.
Men jeg synes ikke du skal skamme deg over å ta æren for det du lager.
Hva gjør du?
Jeg tok deg med hit og blottet min kunstnersjel.
- Du har ikke fortalt om deg selv. - Jeg sa at jeg driver med computer-greier.
- Computer-greier? - Ja.
OK. Kom igjen.
Jeg er fra Tacoma. Tacoma suger. Så jeg dro til Japan.
Japan er kult.
Bedre?
- Beklager. - Du fikk ikke Tacoma til å suge.
Du kan bli så lenge du vil eller bli med meg.
Dette er din fest.
Jeg har sett de beste tingene.
Får jeg møte deg igjen?
- Gi meg nummeret. - Er det telefonen din?
Jeg liker fysiske knapper.
Du må...
Ignorer det.
- Prøv ikke å ødelegge noe. - Hvordan ville du oppdaget det?
Hallo? Hei.
Jeg reiser.
For jobben, ja.
Nei. Du må slutte å ringe meg.
Jeg ringer når jeg er tilbake.
OK, du også.
Ja, ha det.
Vakkert.
- Dette er så vakkert. - May.
Hold deg våken. May. May.
Beina mine brenner.
Kribler det?
Mer som knivstikk.
Det er bra.
Nervene dine våkner. Du har ikke forfrysninger ennå.
Ennå. God til å trøste.
Hvis det skjer noe med meg, må du kontakte søsteren min.
Hun heter Lyra.
- Nei. La oss ikke snakke om det. - Hun er den eneste jeg kan ringe.
Jeg skal gi deg nummeret hennes.
- Kentaro vet sikkert... - Nei. Han vet ikke en dritt.
Håper ikke dere snakker om meg.
Gave fra Du-Ho.
Kjeks og sjokolade.
- Hvordan er det med henne? - Bedre.
Buksene hennes er tørre.
Vi må legge på bålet.
Dette er bare opptenning. Det holder ikke lenge.
Hvem vet hva som står i din fars papirer? De kan fortelle hva han gjorde her.
Teorier, oppdagelser og hvor han dro.
Brenn dem.
Ta sakene deres! Vi må bort! Tilbake til der vi gjemte oss sist.
- Kom igjen. - May!
Løp, løp, løp!
- May. - Stopp. Ikke rør dere.
Den kan være hvor som helst. Hør.
Jeg kan ikke løpe fra den mer.
Kanskje det ikke trengs.
I morges registrerte base 47 utslag som er verd å merke seg.
Dr. Barnes.
- Herregud. - Kan ikke stemme. Utslagene ser ut som...
Gammastråle-blusset før San Francisco-hendelsen.
Kall det det det var. Et angrep.
Hva foreslår du? Full mobilisering?
- Prøve titan-varslingssystemet? - Unnskyld.
- Skape panikk? - Bedre enn tusen døde.
- Eller 10 000. - Unnskyld meg.
Vi vet ikke om skapningene er ondsinnede.
- Unnskyld meg! - Stille.
Tim, har du noe?
Vi kan ikke avvise Bill Randas mapper.
Lee Shaw var der. Han vet noe vi ikke vet.
- Derfor er han ute etter mappene. - Stille!
De fleste av dere kjenner meg ikke, og gjør dere det,
så er jeg trollet i kjelleren som dere unnviker i pauserommet.
Det er greit. Jeg er ikke her for karaoke etter jobben.
Poenget.
Jeg trodde vi var her
for å finne ut alt vi kan på alle måter vi kan,
så ingen flere trenger å miste sine kjære i en titan-hendelse.
Og jeg ville trodd at en gjeng folk
som jobber med å studere gigantiske atomdrevne monstre,
ville vært litt mer mottakelige.
Vi ble dyttet overende, men vi er ikke ferdige.
For nå vet vi hvordan fienden fungerer.
- Gjør vi det? - Titanen angrep ikke oss, men bålet.
Den angrep ikke Kentaro, men den brennende flymotoren.
Det er sånn den finner oss. Den trekkes mot varmen.
Så hvorfor kastet den flyet som en leke...
...og kom etter oss?
Fordi broren min prøvde å redde oss ved å skyte et nødbluss mot den.
Etter nødblusset var vi det varmeste.
Og det er sånn vi overvinner den.
Vi dingler det største og varmeste objektet vi kan finne foran den.
Jeg har aldri vært så takknemlig for en full blære. Flybensin.
Flint.
Vi skal lyse opp mer enn Times Square på seiersdagen.
Hva? Hvilken dag?
Vi lager et bål. Lar det brenne.
Og mens titanen absorberer varmen...
...stikker vi mot kysten. Jeg bærer deg om jeg må.
Bare litt lenger, May.
Vi klarer det.
Ikke jeg.
Før eller senere må dere gå fra meg.
Ja. Og hvis du må, går du fra ham også.
Redd deg selv, Cate.
En av oss må komme fra det i live.
Hvem der?
Hallo?
- Hallo? - Hva gjør du her?
- Er du virkelig? - Jeg trodde jeg var alene.
- Jeg også. - Du burde ikke være her.
Pappa...
Ikke gå fra meg!
Vent, pappa!
Det er meg.
Ikke...
Jeg solgte noen verk...
...men Kimi droppet meg likevel.
"Det er en stor mulighet", sa du.
"Du er så talentfull."
"Du klarer dette."
"Jeg har tro på deg."
Det var det du sa da.
Hvordan i helvete kunne du vite om jeg var klar eller ikke?
Men jeg ville ikke skuffe deg.
Så jeg kunne ikke møte deg...
Hvordan kunne jeg vite at jeg aldri fikk se deg igjen?
Pappa?
Jeg ville ikke gått glipp av dette for noe.
Alle elsket det.
Moren din elsket det.
Jeg elsket det også.
Jeg er stolt av deg.
Gratulerer.
- Gjør vi det virkelig? - Det er et likbål, Cate.
Du-Ho ønsket å dø med et smell.
Jeg bare ærer fyren som elsket å vinne over meg.
Første kvelden vi møttes... Jeg kunne ikke fatte
hvordan du drakk meg under bordet den kvelden.
Og så skjønte jeg
- at hver gang du tok en shot... - Hører du det?
- Shaw! Det er... - ...tok du kun...
- Løp! - May!
Hei, sværingen! Her borte!
Herregud. Hvor er den? Nei.
Hjelp! Hjelp! Hjelp!
Trenger et skjold for å kjøre rakett.
Nå er det middag, din jævel.
May, kom igjen.
Du klarer det.
Helikopteret. Kom.
- Kom igjen! - Faen.
Har deg!
- Skynd deg! - Kentaro!
- Kom igjen! - Kentaro?
- Kom igjen. - Fort.
Få det opp!
De sa at signalet var så svakt at de knapt hørte meg på nødkanalen.
Jeg trodde aldri jeg ville takke noen for å svikte familien sin, men her er vi.
Pappa var der. Før meg.
- Akkurat som i leiren hans. - Hvordan...
Noen reparerte radioen jeg fant.
Etterlot en masse spon.
Han kom seg unna.
Han lever.
Takk.
Nei, nei, nei. Pokker heller.
Pokker.
Oberst Shaw!
Det er en ære endelig å møte deg.
Tekst: Evy Hvidsten