ШТАТ ЮТА 2015 РІК
Тут порядок.
Тут теж.
Що за чортівня?
Алло. Це Барнс.
У мене тут прилад дуріє і...
Барнс.
База-47. Так.
Мені треба поговорити з заступницею директора Вердуґо...
Так. Я почекаю.
Ду-Хо.
На землю!
Кентаро!
Тікай, Кентаро!
- Бігом. Тікаймо. - Тікай!
Бігом.
От зараза.
ЗА МОТИВАМИ ПЕРСОНАЖА «ҐОДЗІЛЛА»
МОНАРХ: СПАДОК МОНСТРІВ
- А ти снайпер. - Я хоч спробував.
- Ти міг загинути, йолоп. - Тихо.
Що тепер?
Битися з ним ми не можемо.
Я б і не радив.
По-моєму, назовні чисто.
- Прокляття! Стерво! - Ні, ні.
У мене ноги наскрізь мокрі.
Тоді треба рухатися швидко.
Підводься, Мей. Уставай.
Давай. Ти в порядку, Мей?
У порядку? Я помру від переохолодження.
Радий, що ми сюди прилетіли?
ТОКІО ЗА РІК ДО ТОГО
Твої роботи дуже сміливі.
Чому саме це?
І чому саме тепер?
Світло в зал!
Ти завагався.
Питання складне.
Ти мав кілька місяців, щоб обдумати відповідь.
Мистецтво...
...народжується з незручних для обговорення тем.
Для мене воно інтуїтивне.
Я поважаю твої переживання.
Та якщо покупці захочуть вкласти у твої роботи гроші, ще й чималі,
їм буде цікаво, що вони купують. Кого вони купують.
Купують...
...не твори мистецтва...
...а митця.
Знаю, Кімі.
Мені прикро.
Маєш дві години до відкриття.
Придумай таку відповідь, щоб я тобі повірила.
І для тебе, і для мене сьогодні багато що на кону.
Мамо.
«Сміливе дослідження Кентаро Рандою паралелей та інтер’єрів
заохочує глядача піддати сумніву власні переконання про самобутність».
Хто ж знав, що мій син такий провокативний?
Я не провокативний.
Усі будуть у захваті.
Якщо так, то це вже не дуже «провокативно».
Синку...
...я тобою пишаюся.
Як і батько.
Він їх навіть не бачив.
Сьогодні побачить.
Приїде прямо з аеропорту.
Піду подихаю свіжим повітрям...
...поки всі не прийшли подивитися на нового «провокативного» митця.
Кентаро...
...ти тяжко заради цього працював.
Ти це заслужив.
Там є закуски.
Ти що, мене сфотографував?
Ні.
Брехня.
Я ж бачила.
Я фотографував плакат своєї виставки,
а ти стала перед ним і витріщалась, як туристка.
«Паралелі та інтер'єри». Претензійно.
Дуже.
З твого боку було б дуже шанобливо, якби ти...
Так.
- Видалив. - Дякую.
Чому ти не любиш фотографуватися?
Я...
Фотографія вийшла дуже гарна.
Ти що, залицяєшся?
Я просто чесний.
Виставка справді твоя?
Так.
А вино буде?
Дешеве. Погане. Претензійне.
Претензійне вино.
Ясно.
Віскі любиш?
Люблю дороге віскі.
Тобі пощастило. У Японії віскі дуже дороге.
Кльово.
- Я знаю одне місце. - Зараз?
У тебе ж виставка.
Підійду пізніше.
Ну добре.
Я Кентаро.
А я Мей.
Мей.
Мей. Ти куди? Повільніше.
Повільніше?
Якщо не хочеш додати до того, що вже винен, зайві пальці на ногах,
тоді додай швидкості.
Він має рацію, Мей. Бережи сили.
У тебе ноги мокрі, буде гіпотермія.
Треба сушити.
Ні. Навіть якби тут було з чого розвести багаття,
не можна сидіти на місці, поки тут бродить титан.
- Думаєте, він десь поблизу? - Не знаю.
І де ж тепер ваш багатовіковий досвід?
Мей, ідеться про титана.
Вони мов сніжинки:
не буває двох однакових.
То, може, щось знайдете у своїх цінних файлах?
Ідіть до біса
- разом зі справою всього вашого життя. - Обережно. Перестань, Мей.
Сонце зайде —
і температура стрімко падатиме.
А в нас ні їжі, ні укриття.
Ні Ду-Хо.
Куди ми взагалі йдемо?
На північний захід. На узбережжя.
Є великі шанси зустріти там людей.
- Думаю, я щось бачив з літака. - Що?
Що бачив?
Якусь споруду. Схожу на великий гольфовий м'яч.
Певно, збудовану людьми. Наче будинок чи поселення.
Добре.
А ви теж це бачили?
Ні.
Мей бачила.
Що? Ні.
Ні. Ти сказав, що щось побачив.
А я нічого не бачила.
Стаєш на їхній бік?
Бо злишся на мене?
Ні. Це не через тебе, а через те, що я можу замерзнути.
Я хочу тебе врятувати.
Довірся мені.
Сота.
Пароль.
Сота. Це я, Кентаро.
Хто?
Кентаро.
Пароль.
Нехай. Забудь. Усе одно це якась діра.
Діра!
Покваптеся!
Діра?
Вона пожартувала.
Доведіть, що не діра.
Ти прикольна.
А тебе легко дражнити.
Ну добре. Визнаю, це таки не діра.
Мей, це Сота.
Власник.
Менеджер.
І лайнюк.
Винний за всіма пунктами.
Стій. Пляшка з твоїм ім'ям?
А ти таки претензійний.
Такі тут правила.
Ага.
- Налий чогось кращого. - Добре.
Супер.
То ти успішний митець?
Я робив тут освітлення.
- Що? Не може бути. - Так.
Тому він дозволяє мені бути претензійним і раніше відчиняє.
А ти чим займаєшся?
Комп'ютерами.
Це не так цікаво, як мистецтво. І давно ти малюєш?
З дитинства.
Але роботою це стало лише сьогодні.
Що? Як це?
- Сьогодні твоя перша виставка? - Так.
А тобі не треба бути зараз там?
Я витримую інтригу.
- Так задумано. - Так задумано.
А оце теж задумано?
Про що ти?
Таємний віскі-бар і ти, митець, майбутня зірка.
Він водить сюди інших дівчат?
Як бармен, я не можу сказати.
От лайнюк.
Я ж не сказала, що задум поганий.
Принаймні поки ми тут.
Це не було задумано.
Я оцінюю митця за мистецтвом, а не за костюмом чи зачіскою.
Що?
А чому ці малюнки не в галереї?
Вони не на продаж.
А про тебе точно не варто судити по зачісці.
Кімі послала мене до свого стиліста.
Бо купують митця.
Атож.
Багатенькі поци, у яких грошей більше, ніж доброго смаку.
Чому ти не скажеш Кімі, які хочеш виставити малюнки?
Галерея її.
- Вона дала мені шанс... - Дала тобі шанс?
Бо в неї добре серце?
Перестань. Це ж маячня.
Люди не дають іншим шанс, якщо в цьому немає для них вигоди.
Досить цинічно.
Таке життя.
Тобі, мабуть, пора.
Багатенькі поци зачекалися.
Ходімо зі мною.
Там не моя аудиторія.
І не моя.
Звикай, геній ти наш.
Ану.
Готово.
Тепер можеш іти.
Ну все.
Хтось повинен це сказати.
Я не бачу ніяких споруд.
Мабуть, за пагорбами.
Мабуть?
- Кентаро, ми погодилися... - Ви всі погодилися.
Визнаю, малий, ти завзятий.
- Не говоріть зі мною, як з дитиною. - Стоп.
Я знаю, що бачив.
- Ні, ні. - Що?
Там.
- Що? Де? - Отам. Що це?
А, бачу.
Не знаю. Може, нафтова платформа чи якесь поселення.
Але ж головне, що там щось є, так?
- Підемо туди, що бачимо ми всі. - Так.
Ти не знаєш, як далеко.
Ви й половини шляху не пройдете, а вас схопить титан.
Те, що бачив я, ближче.
- Ага, якщо воно існує. - Кентаро.
У тебе дивовижна уява, але зараз не до неї.
Я піду.
Якщо доведеться, то один.
Господи. От же ж упертий мудак.
- І що? Помреш, але доведеш правоту? - А ти?
- Ні. - Перестаньте, прошу вас.
Ти точно щось бачив?
Так. Я знаю, що бачив.
Тоді йди. Не спиняйся, поки не знайдеш те місце й не приведеш підмогу.
Ми зробимо те саме.
Удачі.
Вона нам знадобиться.
Ні. Не можна отак його пустити.
Він зробив свій вибір, Кейт. Ходімо.
Доктор Барнс, щось для нас маєте?
«МОНАРХ» АРЛІНҐТОН, ВІРДЖИНІЯ
Так. Увімкну демонстрацію екрана.
- І що на ньому? - Радіація.
Гамма-промені в діапазоні 30 екзагерц.
- І звідки радіація? - Це найдивніше.
Такі спалахи радіації бувають лише від пульсарів.
Надпотужних чорних дір у космосі.
- Але не ці? - Ні.
Ці спалахи були з землі.
Звідки саме?
Радіацію виявив дозиметр старої моделі,
справжній антикваріат.
- Вони дуже примхливі. - Вкажу це в кошторисі.
- То звідки? - Пульсація була ритмічна,
наче з пульсара,
але, як я знаю, на Алясці пульсарів немає.
Дякую, доктор Барнс. Присилайте все, що маєте,
ми негайно вишлемо до вас аналітичну групу.
Стійте! Це ще не найважливіше.
Востаннє подібні показники
фіксували якраз перед появою монстра.
Джанджіра та Юкка Флетс.
Перед нападом Ґодзілли.
Кентаро!
Мей.
Це ти?
Кентаро!
Кейт.
Шоу.
Дарма ми дали Кентаро піти.
Він не переживе цю ніч.
Йому треба протриматися до підмоги.
- Мей, давай понесу рюкзак. - Ні. Не віддам. Ні!
Йому щось треба.
Вона починає марити.
Іще кілька кроків, добре?
Думай, як буде тепло, коли ми дійдемо.
Будуть ковдри й гаряча кава.
Віскі.
Отак.
Ні.
От чорт.
Що? Ми вернулися до татового намету?
Як так?
Ми ходимо по колу.
Титани дивним чином впливають на місця, де живуть,
і саме з цим ми й зіткнулися.
Хмара, крізь яку ми летіли, й це місце дивніші, ніж ви думаєте.
Дивніші, ніж можна уявити.
Якщо її не зігріти, вона помре.
Ми всі помремо, якщо титан іще тут.
Без неї я звідси не піду.
Не можна втрачати ще одну людину.
Як красиво.
Так.
Повтори, чому ти не хочеш іти на відкриття галереї?
Яка тобі різниця, якщо я піду?
Ніякої.
Але не соромся приймати за свою роботу похвалу.
А яка твоя робота?
Я привів тебе сюди й оголив свою мистецьку душу.
А ти про себе нічого не розповіла.
Розповіла. Я займаюся комп'ютерами.
- Комп'ютерами? - Так.
Та ну. Розказуй.
Я з Такоми. Там хріново. Тому я приїхала в Японію.
А в Японії кльово.
Так краще?
Мені жаль.
Не треба. Не ти ж зробив Такому хріновою.
Лишайся, скільки хочеш, або ходімо зі мною.
Це твоє свято.
Усе найкраще я вже побачила.
Ми ще побачимося?
- Вбий свій номер. - Це твій телефон?
Так. Люблю кнопкові.
Тобі...
Не зважай.
Не розбий тут нічого.
А як ти дізнаєшся?
Алло. Привіт.
Я у від'їзді.
Так, по роботі.
Ні. Слухай, не надзвонюй мені.
Як повернуся, я сама тобі подзвоню, добре?
Добре, ти теж.
Бувай.
Як красиво.
- Ця фігня така красива. - Мей.
Не відключайся. Мей.
Ноги горять.
Поколює, мов голками?
Скоріше, мов кинджалами.
Це дуже добре.
Рецептори прокидаються.
Обмороження поки що немає.
Поки що.
Умієш ти втішити.
Якщо зі мною щось станеться, подзвони моїй сестрі.
Її звати Лайра.
Ні. Давай без цього.
Вона єдина, кому я можу подзвонити.
Я дам тобі її номер.
Кентаро, певно, знає...
Ні. Нічого він не знає.
Надіюся, ви не про мене.
Подарунок від Ду-Хо.
Крекери й шоколад.
Як вона?
Уже краще.
Її штани висохли. Це добре.
Треба підтримувати багаття.
Цим лише вогонь розпалювати. І то недовго.
Хтозна, що на цих паперах.
Може, в них розгадка, чим твій батько тут займався.
Теорії, знахідки, його маршрут.
Паліть.
Хапай речі! Треба тікати! Бігом!
Тікаймо туди, де ми ховалися.
- Бігом. - Мей!
Бігом, бігом!
- Мей. - Стоп. Не ворушіться.
Він може бути скрізь. Прислухайтесь.
Я більше не можу від нього тікати.
Може, й не доведеться.
Сьогодні вранці на Базі-47 було зафіксовано показники,
які я вважаю вартими уваги.
Доктор Барнс.
- О боже. - Що?
Мабуть, тут якась помилка. Ці показники ідентичні...
Спалаху гамма-променів перед подіями...
в Сан-Франциско.
Називаймо речі своїми іменами. Перед нападом.
Що ви пропонуєте? Повну мобілізацію?
- Систему оповіщення про титанів? - Даруйте.
- Всесвітню паніку? - Це краще, ніж тисячі смертей.
- Чи десятки тисяч. - Даруйте.
Ми не знаємо, чи в цих істот лихий намір.
- Даруйте! - Тиша в залі.
Щось маєш для нас, Тіме?
Не можна ігнорувати файли Білла Ранди.
Лі Шоу був там. Він знає те, чого не знаємо ми.
- Тому йому й потрібні ті файли. - Тиша!
Майже ніхто з вас мене не знає, а якщо й знає,
то як троля з підвалу, якого ви уникаєте в кімнаті відпочинку.
Нехай. Я тут працюю не караоке після роботи співати.
Ближче до суті.
Я думав, ми тут,
щоб у будь-який спосіб дізнатися все, що можна,
щоб ніхто більше не втратив рідних під час чергового нападу титана.
І мені здавалося, що люди,
які погодилися на вивчення гігантських монстрів, що живляться радіацією,
будуть трохи менш упереджені.
Може, нам і дали під зад, але це ще кінець,
бо тепер ми знаємо, що керує нашим ворогом.
- Хіба? - Так.
Титан не за нами ганявся, а прийшов на вогонь.
Він ганявся не за Кентаро, а пішов на палаючий двигун літака.
От як він нас вистежив.
Його притягує тепло. Боже мій.
Тоді чому він потрощив літак, наче іграшку,
і ганявся за нами?
Бо брат хотів нас урятувати, вистріливши сигнальною ракетою.
А після ракети ми були найтепліші.
Так ми цю істоту і здолаємо.
Приманимо її найбільшим, найяскравішим і найгарячішим, що в нас є.
Яке ж щастя, що в нас тут повний бак.
Авіаційне пальне.
Кремінь.
Розпалимо так, що тут буде яскравіше, ніж на Таймс-сквер у День ПЯ.
Що? У який день?
Розпалимо багаття. Погодуємо титана.
І поки він поглинатиме тепло,
ми дамо драла до узбережжя. Якщо треба, я тебе понесу.
Ще трохи, Мей, добре?
Ми зможемо.
Я не зможу.
Рано чи пізно вам доведеться мене покинути.
І якщо доведеться,
ти і його покинь.
Рятуйся, Кейт.
Хтось із нас має вибратися звідси живим.
Хто там?
Агов.
- Агов. - Що ти тут забув?
Ви справжній?
Я думав, я тут один.
Я теж так думав.
Тобі тут не місце.
Тату.
Не кидай мене!
Чекай, тату!
Це я!
Не...
Я продав кілька картин...
...але Кімі все одно від мене відмовилася.
Ти казав: «Це неабиякий шанс».
«Ти такий талановитий».
«Ти зможеш».
«Я в тебе вірю».
Так ти тоді сказав.
Як ти міг знати...
...готовий я чи ні?
Та я не хотів тебе розчарувати.
Тому не перечив тобі.
Як я міг знати, що більше тебе не побачу?
Тату.
Я б нізащо не пропустив твою виставку.
Усі були від неї в захваті.
Мамі вона сподобалася.
І мені.
Я тобою пишаюся.
Поздоровляю.
Невже ми це зробимо?
Кейт, це буде похоронне вогнище.
Ду-Хо завжди хотів піти в промінні слави.
Так я поминаю того, хто любив у всьому мене обставляти.
Брате, у вечір нашого знайомства я не міг повірити,
що ти випив більше за мене.
А потім до мене дійшло:
- з кожною чаркою ти... - Ви це чуєте?
- Шоу! Там... - ...насправді ти...
- Тікайте! - Мей!
Гей, ти, великий! Сюди!
О господи. Ні. Де ж запальничка? Ні.
Рятуйте! Рятуйте!
Щоб покататися на зорельоті, потрібен щит.
Пора вечеряти, сучий ти син.
Підводься, Мей.
Ти зможеш.
Бігом до вертольота!
- Швидше, Мей! - От чорт.
Тримаю!
- Бігом! - Кентаро!
- Залазьте! - Кентаро!
- Залазьте. - Бігом.
Злітай!
Сказали, сигнал був слабкий,
і на аварійній частоті мене ледве розчули.
Не думала, що буду комусь вдячна за те, що покинув сім'ю,
але я вдячна.
Тато був там. До мене.
- Як і в таборі. - Як ти...
Хтось полагодив радіо, яке я знайшов.
І скрізь лишив стружку.
Він зміг вибратися.
Він живий.
Дякую тобі.
Ні, ні. От зараза.
Прокляття.
Полковнику Шоу!
Честь нарешті з вами зустрітися!
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова