КОМАНДНИЙ ПУНКТ «МОНАРХА» АЛЯСКА
Я знаю, що це.
Думаєте залякати мене маячнею про «таємні операції»?
Удачі.
Агов!
Де полковник Шоу?
Я знаю, що ви мене чуєте!
Я хочу поговорити з вашим головним!
Мій батько –
Хіроші Ранда!
Ранда!
ЗА МОТИВАМИ ПЕРСОНАЖА «ҐОДЗІЛЛА»
МОНАРХ: СПАДОК МОНСТРІВ
Тобі вже краще?
Я ще можу полічити до десяти на пальцях ніг.
Тобі пощастило, що ми вчасно тебе врятували.
Врятували не ви.
- А Кентаро. - А що ви там робили?
Припускаю, що йшли за даними з викрадених у нас файлів.
Ми не змогли їх відновити.
Може, ви не такі всесильні, як думаєте?
Така розумна дівчина, як ти, зробила б резервну копію.
- І десь би її сховала. - Хіба ви не повинні
ганятися за страшними велетенськими монстрами?
До речі, тут недалеко є один такий.
Там уже працюють наші люди.
Такого вони ще не бачили.
Зазвичай, коли відкривають якийсь новий вид,
його називають на свою честь.
Але в нас тут дилема.
Назвемо його...
титан Мей Г’ювіт?
Чи...
краще...
Лайра Матео з Такоми, штат Вашингтон?
Щось ви не дуже з нею схожі.
Помогти одна одній – не така вже й погана думка.
Як я й сказала, добре мати резервну копію.
Діти Ранди нічого не знають.
Стоп. Секундочку. Ні. Цього...
Ні, вони ж діти Хіроші Ранди.
І онук та онука Білла та Кейко Ранда.
А ми ставимося до них, як до злочинців.
Каже той, хто намагався їх викрасти.
Визнаю: то була помилка.
Вона шкільна вчителька. На неї нічого нема. А син — «митець».
А вона?
А тут цікавіше.
Вона так вислизнула з квартири, що явно вміє зникати.
Чому?
Від чого вона ховається?
Поки що неясно. На неї нема ордерів. Її ніхто не шукає.
Принаймні офіційно.
І що нам з ними робити?
«Монарх» у них у крові. Покажемо їм, хто вони насправді.
Ти ж не на роботу їх узяти пропонуєш?
«Монарх» – їхній спадок.
Цей спадок нічого доброго нашим людям не приносить.
Ти або гинеш... або майже гинеш.
Але він має рацію:
вони щось шукають.
Це пов'язано з їхнім батьком, а отже, і з «Монархом».
І, по-моєму, вони не збираються здаватися.
Пропоную тримати їх на довгому повідці й подивитися, куди вони нас приведуть.
А з ним що робити?
Тепер він моя біда.
Привіт.
Можете виходити.
Але дивіться під ноги. Тут слизько.
Ваші паспорти.
Новенькі й чистенькі.
А ще квитки на літак, гроші й телефони.
Усе коштом «Монарха».
Прикро, що так вийшло.
- Мудак. - Придурок.
Щиро співчуваю вашій утраті.
От спасибі, мудак-придурок.
Ви що собі думаєте?
Що ви у хрестовому поході в пошуках правди?
Отямтеся!
Ви встромили носи в таке, чого не розумієте.
І вам пощастило лишитися живими.
Тому беріть свої новенькі паспорти і їдьте додому.
Я вже використав свій невеличкий вплив,
щоб прикрити ваші дупи.
Більше такого не буде.
- Ну як я тобі? - Ти вчишся.
НОМ, АЛЯСКА
«Співчуваю вашій утраті». Наче їм не байдуже.
Це вже точно. У нас економклас.
О котрій годині посадка на цей рейс?
Токіо.
Ого.
А це далеко звідси. Вам сподобалося на Алясці?
Ні. І я напишу чесний відгук на Tripadvisor.
Максимум дві зірки.
Стій. Ти що, полетиш?
Так. Ти чув того чувака. Треба вертатися до нормального життя.
Якого ще життя?
У Токіо? Яке, як ти кажеш, я занапастив?
Я повинна...
Перестань. Тут є десь бар?
Він ще закритий.
Одна зірка.
Даруйте. Просто...
Вибачте.
- А як же полковник Шоу? - А що з ним?
Усе, що він казав, – правда. Він знав, що наш тато живий.
Ні. Не знав. І ви не знаєте.
Але чи він мертвий, ми теж не знаємо.
Уже не знаємо.
Я не спинюся. Я повинна дізнатися, що з ним сталося.
І що тепер?
«Монарх» знає, як знайти титанів, але не як знайти тата.
А ми знаємо? Я обшукав його кабінет...
Але не той, що в Сан-Франциско.
Друга сім'я. Другий кабінет.
Варто спробувати, так?
Ти ж зберегла копію файлів десь у хмарі, Мей?
Копія може бути й у вас.
- Але вас можуть убити. - Чи тебе.
Нам не можна розділятися.
Ти нам потрібна.
Як життя, Лі?
Заступниця директора Вердуґо.
Я мав би здогадатися.
Ну і як там, майже на вершині?
Як майже на вершині.
Ну, ви молода.
Усе життя ще попереду.
Син Ранди мав з собою цей запис.
Я його не бачила.
Ми стоїмо на плечах велетнів.
А смішно.
Ви, скоріше, сидите на них.
Обтяжуючи їх і роблячи те, що «Монарх» уміє найкраще.
І що ж саме, полковнику?
Нічого.
Абсолютно нічого.
А тинятися по всьому світу з дітьми Хіроші Ранди
рахується за щось робити?
Вони вже пережили більше,
ніж половина ваших людей.
А через вас вони ледь не загинули.
Вони значно сильніші, ніж ви думаєте.
Не значно.
Вони налякані. Наївні.
- І балакучі. - Зупиніться.
Вони нічого не знають. Я простежив.
І ви це вже знаєте.
Думаєте, Хіроші мав підстави не казати дітям, чим він тут займався?
Може, він не бажав їм такого самого життя.
Власне, я про це міркував. І багато.
Як побачу, спитаю в нього.
Вочевидь, ви маєте на увазі не на тому світі?
Ні.
- Ви нікуди звідси не підете. - А ви нікуди не прийдете.
Пані заступник... директора.
Ти казав, він допоміг заснувати «Монарх». Але то було в 50-ті роки.
Точніше, в сорокові, він приєднався через кілька років.
То йому має бути під дев'яносто? Як він так добре зберігся?
Ходять чутки, що місія провалилася. Але інформацію засекречено.
І хто він тепер?
Як він утік з будинку для літніх
і отак просто знайшов титана, про існування якого «Монарх» не знав?
Що він знає? І не кажи, що все у файлах.
Певно, так і є.
Таксі приїде через десять хвилин.
Увага всім пасажирам.
У непевні часи...
АЕРОПОРТ ОКЛЕНДА
...коли світ зазнає невимовних лих,
виживають щасливці,
а успіху досягають розумні.
«Straata Secure Homes» – це розкішне багаторівневе підземне помешкання,
вміщене в титановий корпус
для захисту від жорстокого мінливого світу...
Хто захоче жити в спецбункері?
Люди з IT-сфери. Ті, хто може собі таке дозволити.
Гей.
Ти в порядку?
Не так я уявляв свою першу поїздку в Штати.
Що, розгубився?
Сам не розумієш, що шукаєш і що знайдеш?
Мабуть, вона почувала те саме, коли була біля ваших дверей.
Кейт!
От чорт.
Вибач. А яку ти викликала машину?
- Хто це? - Джеймс.
Кейт.
- З поверненням. - Чого ти тут, Джеймсе?
Я казала мамі, ми в нормі.
Але ми не в нормі.
Вітаю. Я Джеймс, друг Керолайн з роботи. Радий познайомитися.
А це мої друзі не з роботи, Мей і Кентаро.
- Вітаю. - Здрастуйте.
Вітаю. Сідайте в машину.
Я викликала нам таксі.
- То скасуй. - Я не хочу скасовувати.
Я сказала мамі, що буде таксі.
Вона наполягла.
А я залюбки вас відвезу. І я вже тут. Давай пальто.
І ти своє.
А вона сама понесе. Поїхали.
Гайда в дорогу!
АЛАМЕДА-ПОЙНТ ЖИТЛО ВІД FEMA
FEMA намагалося переселити людей, але більшість не схотіла.
Важко кидати будинок у Сан-Франциско.
А правда, що продають екскурсії по зруйнованому місту?
Продавали. Поки військові не прикрили лавочку.
«Травматуристи», які кайфують від картин руйнувань
чи намагаються довести, що це була змова влади.
Хворі виродки.
Мама хотіла записатися...
щоб знайти батька.
Вам туди.
- Порядок? - Так. Дякую.
Бережіть себе.
Передай мамі, що ввечері побачимося.
З поверненням.
Дякую.
А він типовий американець.
Ми підемо прогуляємося.
Дамо вам побути вдвох.
Вдала думка.
Можеш розповісти їй делікатно.
Як твоїй мамі?
Ти ба. Ти повернулася, Кейт.
Ти вдома.
Вітаю.
Ти приїхала з друзями.
Мамо, це Мей і Кентаро.
А я Керолайн.
Дуже приємно.
Приємно познайомитися.
Ласкаво просимо.
А ви обоє з Токіо?
- Так. - Звідки саме?
Бо чоловік часто подорожував...
Мамо, це Кентаро Ранда.
Ти питала, що я з'ясувала в Токіо.
Ви, певно, втомилися з такої далекої дороги.
Заходьте в будинок.
О боже. Вибачте за гармидер.
Ми з Джеймсом... Джеймс – мій друг з роботи...
ми збираємо з руїн особисті речі людей.
І складається враження, що я приношу роботу додому.
Прошу, сідайте.
Мамо.
Люди такі смішні.
Питають не про гроші чи коштовності,
а про отаке.
Про особисті спогади.
Перестань, мамо.
- Давайте поможу. - Я сама...
Не треба!
Я сама зберу.
Почекайте в моїй кімнаті. Вона зліва по коридору.
Що діється?
Власне, чимало що.
Ти знаєш, про що я.
Запросила його в дім,
ніби таємні сини твого чоловіка щодня приходять.
А що я мала робити? Вигнати?
Влаштувати скандал?
Влаштуй. Я тебе не винитиму.
Тобі можна.
Кейт.
Кейт...
Насправді тато рідко тут бував.
І коли ти знайшла договір на оренду квартири,
я думала, там ти...
з'ясуєш, була в нього інтрижка чи коханка...
І ти послала туди мене.
- Але... - Ти настирливо наполягала,
бо хотіла знати правду,
але тобі не вистачило духу поїхати самій.
Не смій так зі мною говорити. Я бажала найкращого для тебе й...
- І оце було найкраще? - Так.
Так, я наполягала.
А що мені було робити?
Ти цілими днями сиділа у своїй кімнаті.
Навіть не шукала допомоги...
Бо уроки гончарства не воскресять моїх дітей.
Ти й пальцем не поворухнула, щоб собі допомогти.
Це був мій вибір.
А я не збиралася просто сидіти й дивитись, як моя дочка себе вбиває.
Ясно. Ти хотіла витягти мене з кімнати.
Дати те, заради чого жити.
Завдання виконано.
Нам потрібно в татів кабінет.
Що? Навіщо?
Знайти, що ще він приховував.
Ми не знаємо, чи від кабінету щось лишилося.
Відвезеш нас у місто – і з'ясуємо.
Ні, тільки не в червону зону.
Її огородили військові. Щодня ловлять мародерів.
Деяких навіть застрелили.
Якщо вони туди пролізли, то й ми зможемо.
В'ЇЗД У ЗОНУ РЕКОНСТРУКЦІЇ ПІВДЕННИЙ ПІРС
Привіт.
А Колбі чого не вийшов?
- Діти загрипували. - Знову?
Ось. А це тобі за незручності.
КЕРОЛАЙН РАНДА FEMA
Щоб не затримувати.
Відчиняй.
Гей!
Хай їдуть. У них перепустка.
- Пропускай. - Добре.
Порядок.
Їдьте.
Карло, надіюся, завтра тобі дадуть вихідний.
Ти заслужила.
Дякую.
Пропускай.
Ясно. Пропускай.
FEMA – ЗАБОРОНЕНА ЗОНА АВТОРИЗАЦІЯ
Як можна вважати, що це фікція?
Це легше, ніж щодня прокидатися й думати,
що таке в будь-яку мить може статися з тобою.
Усе. Далі вже не пустять.
Охоронці пильнують, щоб усі, кого ми привозимо, з нами й виїхали.
Якщо вас спіймають, приймуть за мародерів.
І тоді ні питань, ні виправдань. Розумієте?
Виїхати треба до світанку.
Нам усім разом.
Ми будемо тут о 08:00.
А о 08:15 замикають ворота.
Ми зрозуміли, мамо.
Надіюся.
Я не в захваті, як з вами вчинили
після всього, чим ви пожертвували для організації.
Я вам вірю.
А ви хоч щось зробили, щоб це змінити?
Я зробила, що могла. Не я тоді була головна.
Вочевидь, і тепер не ви.
Між вашими спробами втечі – десятиліття.
Нащо знов здіймати шум?
Світ у вогні. Я вирішив зробити хоч щось.
Допомогти не хочете?
Хочеться думати, що вже допомагаю.
Цим займаються найсвітліші уми планети.
Розслабтеся, полковнику.
Ваші «найсвітліші уми» мали 60 років на підготовку до нападу Ґодзілли.
«Хай борються».
І це все, що вони змогли придумати?
А якщо Ґодзілла заблукав?
Що ховається у файлах Білла Ранди?
Нічого такого, чого ви ще не знаєте, і все, у що ви не хочете вірити.
Гра слів.
Гратися надумали, полковнику?
Думаєте, вам випала тяжка доля
грати в шафлборд і обрізати декоративний бонсай?
Я так і не думав. І я добре граю в бочче...
Богом клянуся,
я можу закопати вас глибоко, а можу й неглибоко.
Самі обирайте.
Закопати мене?
І хто з нас грається словами?
І марнує час, як ніхто інший.
«Монарх» помиляється.
І вже...
дуже-дуже давно.
Ти що, не слухав?
Мародерів стріляють.
Я їм докази.
Навіть якщо будинок ніби неушкоджений, фундамент просів.
Іноді повідомляють про раптові обвали.
Ходімо.
Тут я перевіряла роботи учнів.
Це був ваш район?
Так.
А тут була наша улюблена кав'ярня.
ЗА ДВА ДНІ ДО НАПАДУ ҐОДЗІЛЛИ
- Привіт. - Привіт.
Мені це було потрібно.
А мені – оце.
Довго чекала?
Я вийшла з дому ще до пів на шосту, щоб не зустрітися з місіс Йі.
Ну, авжеж. Сьогодні ж початок місяця.
Ми ніби в кота й мишки граємося. Вона вже знає всі мої маршрути втечі.
Ти платиш величезні гроші за квартиру, в якій майже не буваєш.
Та й дешевше винаймати квартиру вдвох, а не самій.
Тобі не доведеться щодня обирати
між міцною ефіопською кавою та харчами.
Хіба ти не засвоїла урок?
А ти?
Може, просто попередиш місіс Йі,
що ти до кінця місяця виїдеш?
Хай буде так.
ЗА ДОБУ ДО НАПАДУ ҐОДЗІЛЛИ
Учителька йде.
У класі ніяких телефонів.
Я ж казала.
А де всі інші?
Лишилися вдома.
Їхні батьки бояться велетенських монстрів.
А мої не бояться.
Тато сказав, що це вигадка, щоб луснула бульбашка нерухомості.
ЕКСТРЕНІ НОВИНИ ЕВАКУАЦІЯ ЗАХІДНОГО УЗБЕРЕЖЖЯ
Ну все. Сховайте телефони.
Чедів батько, очевидно, має рацію. Це якийсь дурний жарт.
Тут усі в порядку?
- Кейт. - Ми в нормі.
Тема уроку: Не вірте всьому, що бачите в інтернеті.
Ми уважно стежимо за ситуацією.
Хай діти зарядять телефони
і знають, де їх зможуть забрати батьки.
Ми скажемо, якщо вирішимо закрити школу.
Міс Ранда.
Вони потім прийдуть сюди?
Це острів мрій для кошатниць.
Чи для кошатників.
Мій дядько – кошатник.
Кльово.
Ідемо далі.
Так, я перевірю.
Туди.
Хто там? Виходьте, щоб ми вас бачили!
ДЕНЬ НАПАДУ ҐОДЗІЛЛИ
- Куди їде автобус? - До моста Золоті Ворота.
- Сідайте. - Сідай.
Сідай, Єво. Покинь велосипед. Ніхто не вкраде.
- Чим я можу помогти? - На твій розсуд.
Я буду з дітьми в спортзалі, поки по них не приїдуть.
Біжи туди. Я зараз прийду.
Мер казав ховатися на станціях.
Якщо батьки не приїдуть, підемо туди.
І куди їдуть ті дурники?
Через мости пускають лише автобуси.
Ти супроводиш цей автобус, Кейт?
Я можу, якщо хочеш лишитися з Дані.
Стоп.
Ви порушуєте федеральний наказ. Помалу виходьте.
Виходьте!
Я знаю, ви десь тут.
Кейт.
Я знаю, що роблю.
Є рух?
Бісові коти.
Пора вже їх перестріляти.
- Та ну тебе. - Так.
Я серйозно.
Ти в порядку?
Я в нормі.
О, так. Скоро будемо на місці.
Сюди.
Хтось знає хорошу пісню?
Тихіше ти.
Дай пройти.
Тихо ти.
Таке смачне й чудове!
Тато співав дурну рекламу.
Зробить серйозне обличчя,
а потім як утне щось дурне.
Так.
У чому секрет смачного трикутника?
А секрет такий...
Ніколи тобі я не скажу!
- Та-да! - Співайте мовчки.
А пам'ятаєш рекламу з Арнольдом?
Гей! Ану сюди! Сюди!
Тікаймо!
Сюди.
Добре.
Обійдіть.
Сюди.
Відірвалися.
- Вони побігли сюди. - Поможи.
О боже!
Сюди.
Я чув двох!
Вони тут. Я з вами.
Проходимо.
Тут не можна перебувати.
Гей, ти! Ловіть їх!
На землю!
Тут не можна жити!
Стій!
- Перевірмо тут. - Виходьте.
- Куди нам? - Сюди.
Бігом.
Гей, гей.
Не зупиняйтесь. Ідіть отак.
Ні. Далі йдіть без мене.
Ти нам потрібна.
- Або йдемо разом, або взагалі не йдемо. - Так. Ходімо, ти зможеш.
Ти так далеко дійшла.
- Ти зможеш. - Добре.
- Треба спробувати інший шлях. - Тут їх чимало.
- Якийсь один – наскрізний. - Це невідомо.
Ти не можеш цього знати. Ми тут загинемо.
Ти впораєшся.
Пробач, Кейт.
Ти сильна.
І все витримаєш.
Що може бути важливіше за нас з мамою?
Я піду вперед і знайду вихід.
Іди.
Тату!
Не хочеш сісти?
Давай візьму.
Отак.
Дихай разом зі мною.
Ні, не можу.
Херня. Можеш. Давай, Ранда.
Вдих.
Видих.
Молодець. Іще раз.
Вдих.
Видих.
Відчуваєш мої руки?
Так.
Подивись на мене.
Тут тільки я, і більше нікого.
ЗА ДОБУ ДО НАПАДУ ҐОДЗІЛЛИ
Гей.
МАМА: ПОДЗВОНИ ДАНІ: ДЕ ТИ?
Ти ж іще не спізнюєшся.
Ти що, виїжджаєш?
Ні, я поїду. Все нормально.
Їдьте. Негайно.
Сідай, Емілі.
Кейт, я не засвоїла урок.
Нам було добре. Але «добре» тебе не влаштовує.
Я такого не заслужила.
Думаю, ніхто не заслужив.
Ні, я маю на увазі, не заслужила, щоб заради мене щось робили,
а я тільки всіх підводжу.
Я ненавиджу його, бо він нас покинув. Але чим я краща?
Ти мене не покинула, коли я трохи не замерзла на Алясці.
Єдиний вихід – іти напролом.
- Я знайшов вихід нагору. - Що?
Треба йти за котами.
- Який поверх? - Тато любив красиві краєвиди.
Ясно.
Зараз.
А смішно буде,
якщо за цими дверима нічого не лишилося.
Ага, дуже.
Принаймні ми знаємо, де шукати.
Що? Ні. Щось та має бути.
Уже світає.
Не забувайте, що скоро треба вшиватися.
Цим ти не зарадиш. Будь корисна.
Я не так добре знаю вашого батька.
Я думала, це якось пов'язано з супутниками.
Що ти маєш на увазі?
Дуги орбіт супутників синусоїдні.
А ці лінії... це щось інше.
Ти слухала тата, коли він розповідав про супутники?
Я викладаю природничі науки. Учні часто щось питають.
Покажи файли.
Ось.
Ці крапки...
Схоже на сузір'я.
Але це ж не зоряна мапа.
Ні.
Це мапа світу, але він сховав континенти.
Ану дай.
Що ти робиш?
Повісьте мапу туди.
І для чого це?
Моя перша артінсталяція була про проєктовані зображення.
Як, наклавши одне зображення на інше, можна відкрити щось геть нове.
Так, пам'ятаю.
Так.
Сан-Франциско.
Аляска.
Африка.
Певно, це його маршрут.
Так, це воно.
Те, що ми й шукали. Усім п'ять. Виходимо.
То ви з Джеймсом...
Ви що...
Він чекає, коли я буду готова.
Прикро, що тато так з тобою вчинив.
Ти на нього 30 років змарнувала.
Ні. Я...
Я могла дізнатися, що він мені зраджує.
Могла його спитати.
А могла з'їздити в Токіо.
Та я не хотіла знати правди. Подобалося мати тимчасового чоловіка.
Але і в тебе був тимчасовий батько...
а ти заслуговувала на краще.
Тато не загинув на Алясці.
Що?
Він працював на таємну організацію типу ЦРУ, але з вивчення Ґодзілли.
Я його знайду.
Як ти?
Нормально.
Уперше після зникнення тата
мені здається, що все не так паршиво. Хіба не дивно?
Я недавно переглянула значення слова «дивно». Тож не знаю.
Подзвоню мамі.
Добре. Але не забувай про правило.
- Без конкретики. - Так.
Я хочу додому. Скажіть, що треба робити.
Розумниця. Будемо на зв'язку.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова