Привіт.
Ти в порядку?
Не можу поки що сказати.
Ходити можеш?
Так. Дякую.
Ті істоти дуже територіальні,
а ми на їхній території.
Добре, ходімо.
Ви таки вона.
Ви Кейко Ранда.
А ти надіялася побачити когось іншого?
Я не надіялася, що виживу.
Знайоме відчуття.
Треба йти.
Почекайте.
Хто ти? Як тебе звати?
Я Кейт.
Як ти тут опинилася?
Ми впали.
Боже. Мей.
Ми повинні знайти тих, з ким я була.
Біллі був з вами?
Що?
Білл Ранда.
- Лі Шоу. - Треба повернутися.
- Треба їх знайти! - Знайдемо. Заспокойся.
Нам сюди.
Поспіши.
ЗА МОТИВАМИ ПЕРСОНАЖА «ҐОДЗІЛЛА»
МОНАРХ: СПАДОК МОНСТРІВ
ТОКІО
Що ти робив?
На Алясці,
в пустелі...
Ти знав, що там Ґодзілла?
Я не знав, що саме Ґодзілла,
але мусив виманити титана.
Нащо?
Щоб відкрити розлом.
І довести існування мережі.
Є ворота,
які ведуть у їхній світ
прямо посеред нашого.
І все це, щоб довести твою теорію?
Теорію моїх батьків.
Якби «Монарх» не відсахнувся від них, наче від психів і єретиків...
може, й нападу Ґодзілли не було б.
А Кейт
була б жива.
Кейт загинула не через «Монарх»,
а через нас.
Через те, що я тобі повірив.
А тобі було діло лише до оцього!
Це не так.
Я хотів вас від цього захистити.
Але вам не потрібен був мій захист.
У цьому я помилився.
Хіба ти не хочеш уберегти від такого болю інших?
Хіба не хочеш знайти спосіб допомогти людству вижити?
Поможи мені.
Працюймо разом.
Ми знайдемо.
Разом.
Що знайдемо?
Секрет співіснування.
Добре.
Якщо відповіси на одне питання.
Тебе це зараз цікавить?
Коли на кону доля людства?
Вибір, який я зробив...
Думаєш, я не намагався його зрозуміти?
Ти волів би, щоб я не закохався в маму?
Волів би, щоб нашої сім'ї не існувало?
Її й так не існує.
Більше не існує.
Якщо решта рятувальної групи піде на мій сигнал,
є лише одне місце, де вони вийдуть.
Я знала: щойно знайдуть мій сигнал, по мене прийдуть.
Даруйте.
Сигнал?
Який сигнал?
Ти не з рятувальної групи?
І не очікувала мене тут знайти?
Ти не з «Монарха».
Хто ти?
Боже.
Мей.
Боже мій.
Кажіть, хто ви.
Ніфіга собі.
Кейко!
Кейко, це справді ти?
Авжеж, я.
Хто це?
Кей, це я.
Лі.
Лі?
У тебе якийсь інакший голос. Вийди, щоб я тебе бачила.
Ні, стій, побудь хвилинку там.
Є речі, які ти повинна знати.
Які речі?
Кейко, як довго, по-твоєму, ти тут пробула?
За моїм підрахунком – п'ятдесят сім днів.
А що?
Чому ти від мене ховаєшся?
Після твого падіння я теж сюди спускався, Кей.
- Очолював розвідувальну операцію. - Ти був тут?
Як так? Коли?
Операція була в 1962 році.
Тепер 1959 рік. Ти щось плутаєш.
Я сюди спускався в 1962 році.
Думав, що пробув тут тиждень,
а потім звідси вибрався.
Я врятувався, але був уже...
був уже 1982 рік.
Ні.
То було тридцять три роки тому.
Так.
Викривлення гравітаційного поля...
і часопросторового континууму...
Це правда?
Тепер 2015 рік?
Ти завжди добре рахувала, Кей.
- Лі. - Повірити не можу. Ти жива. Я...
Це ти.
Ти.
Лі.
Біллі...
Ні, Кей. Його вже нема.
- Він давно помер. - О ні.
Ні. Ні.
А Хіроші?
Хіроші.
Він живий.
З ним усе добре.
Як ти знаєш?
Хто ти?
Я ваша онука.
Як нога?
Нормально. Болить тільки коли ходжу.
Тоді сядь десь.
Схоже, гамма-випромінювання стабілізувалося.
Ще високе, але не аж таке, щоб знищити світ.
Ми зібрали всіх працівників.
Більшість аванпостів знов на зв'язку...
ненадійному.
Від Дюваль нічого не чутно?
А ти хотів її почути?
Та не дуже.
То що з сигналом?
- Зараз не до цього. - Хтось міг вижити,
а нам не до цього?
Коли планета гуде, як скороварка?
А кожен аванпост готується до можливого нападу? Ні, не до цього.
Якщо хтось із них вижив, вони можуть знати, що діється.
- По-моєму, це неабищо. - Було б, за звичайних обставин,
але ми бачимо появу то тут, то там титанів,
які загрожують життю семи мільярдів людей.
Я не кину всі ресурси на порятунок трьох душ.
А якщо ті троє врятують сім мільярдів?
Унизу є вцілілі.
У них може бути потрібна нам інформація, й вони подають сигнали.
Не можна вдавати, що ми їх не чуємо!
Глянь на мапу, Тіме.
На масштаби того, що ми намагаємося спинити.
У мене зв'язані руки.
То розв'яжіть їх!
Інакше Шоу правду про нас казав.
І точно вже про вас.
Перш ніж сказати щось іще, добре подумай.
А тепер сядеш на своє місце
і робитимеш свою роботу,
щоб ми впоралися з кризою?
Чи подовжити твій лікарняний на невизначений термін?
Це ж треба.
Неймовірно.
Я перенастроїла випромінювач на подачу прямих гамма-імпульсів,
щоб ви знали, де я.
«Монарх» проіснував аж до 1962 року?
Він існує і понині.
Тато теж там працював.
Розкажи про нього.
Він сім'янин.
Пішов по ваших слідах.
А коли «Монарх» йому заборонив, він пішов власним шляхом.
Він не вмів... не вміє спинятися.
Він щасливий?
Може, сама в нього спитаєш?
А зможеш відкотити його до початкової конфігурації?
Думаю, зможу.
Ну, якщо так,
я поверну тебе додому.
Я ж казав, я швидко зберу речі.
Я майже все роздала.
Усе одно треба з'їздити ще в кілька місць.
Куди поїдеш?
У Сан-Франциско.
На кілька днів.
Треба дещо зробити...
для розлучення.
Еміко,
відтепер...
Після нападу на Сан-Франциско
ми обдзвонили всіх, кого могли.
Лікарні, Червоний Хрест.
Перерили весь інтернет.
Я не полишала надії, що ти повернешся додому.
Ми мріяли про цей день.
Хоч як ти повівся зі мною,
твій син заслуговує спілкуватися з батьком.
Тому прошу тебе,
як знайдеш собі нове житло,
повідом Кентаро адресу.
Отак. Не спиняйтеся.
- Обійдемо? - Це єдина стежка.
- Не зачепися за дерево, Мей. - Обережно.
- Обережно. Чорт. - Тримаю.
Перепочиньмо.
Часу в нас хоч греблю гати.
- Точно. - Не знаю, як ви,
а я хочу повернутись у світ літаючих авто й помічників-роботів.
Ага. І будинків для літніх на Місяці.
Нам усім не завадить перепочити.
Я не проти.
Чекай, Кейко.
Дівчата, тільки...
- не далеко. - Не далеко.
- Ну що, готова? - Так.
Два, три...
Можна, я сяду поруч?
Що вас привело?
Твоя мама сказала, ти будеш тут.
Як нога?
Болить на дощ.
А твоя?
Дивно клацає.
Будьмо.
Ух.
Я не часто п’ю віскі.
Чого ви прийшли?
Спалахи гамма-променів. Ми знайшли когерентний сигнал.
Сигнал?
- Повідомлення. - Від кого?
Не знаю,
але він іде з розлому.
І що мені робити з цією інформацією? Я в цьому не тямлю.
Ти – ні...
зате тямить твій тато.
Дякую.
Кей, мушу сказати...
ти така ж, як була в моїй уяві.
Усі ці роки.
Точнісінько.
А я подумки розмовляла з тобою й Біллі
весь час, поки була тут.
Так.
Ви були лише в моїй уяві.
Що сталося з Біллі?
Я чув, що...
По-моєму, він очолив експедицію на якийсь острів,
хотів довести теорії про титанів,
але так...
звідти й не повернувся.
Але він зміг, Кей.
Він єдиний вірив до самого кінця.
І до останнього не здавався.
Він урятував «Монарх».
І все, що ви з ним побудували.
Усе, що побудували ми втрьох.
Так.
Лі, я втратила стільки часу.
А як воно?
Жити у 2015 році.
Навіть звучить як фантастика.
Машини менші й потужніші, але й близько не такі круті.
Телевізори більші й пласкі. У всіх такі.
Вони скрізь.
Є ще ґаджети.
А телефон узагалі вміє все...
А ще ми побували на Місяці.
Так.
Але я це теж пропустив, бо був тут.
Однак...
Світ такий самий, як і був.
З такими ж людьми...
конфліктами й тріумфами.
Батьками...
й дітьми.
До речі, про дітей. Піду подивлюся, як там наші.
Не знаю, чи ти це побачиш. Надіюся, що так.
Хоча ні, бо тоді я буду мертвий,
але навряд чи це тебе сильно засмутить.
Вибачай, я скажу стисло.
Може, ти не простиш мене за те, що я забрав,
і я не можу вернути час назад і виправити все, що накоїв.
Але можу лишити щось по собі на майбутнє.
Спадщину.
І ти збагнеш, що воно було того варте.
Привіт, Хіроші.
Тім.
Яким вітром?
Можна нам зайти?
Ти ж хотів, щоб я допоміг.
Твій батько.
Тіме, я ціную твою вірність пам'яті моїх батьків,
але я дуже зайнятий.
І мене не цікавить робота в «Монарху».
Мабуть, це добре,
бо вони тебе й на гарматний постріл не підпустять.
То що ж ти хочеш?
Покажіть йому.
Спалахи гамма-променів зсередини розломів.
Я знаю про гамма-випромінювання.
Але не про це.
Це не схоже на спалахи перед нападом Ґодзілли.
Звідти надходить когерентний сигнал.
Когерентний?
Як? Від чого?
Від кого?
Він вважає, що Кейт жива.
Нащо ти так?
Розумію, звучить божевільно.
- Це неможливо. - Це не неможливо. Шоу же повернувся.
А решта його команди – ні.
Змінні майже нескінченні.
Не хочеш, щоб це була правда?
Авжеж, хочу!
Є велика різниця між тим, як хочеш, і тим, як може бути.
Це жорстоко.
Ти сам запропонував мені з тобою працювати.
Щоб завершити твої пошуки.
Я згоден.
Тільки поможи спершу знайти сестру.
Як? «Монарх» нам не поможе.
Не з цим.
Не поможе.
Тому я й звільнився.
«Монарх» – не єдиний наш вихід.
Якщо ми у світі титанів чи що воно таке,
чому тут усе, як на Землі?
Бо це і є Земля. Принаймні частково.
Різні частини дому.
Різні частини їхнього світу.
Усі разом вони неначе клаптева ковдра.
Та й не думаю, що це світ титанів.
Це світ поміж світами.
Я називаю його «вісь світу».
Лінія, що зв'язує небо й землю.
Ти знаєш.
Я вчителька.
Знов світіння.
Опускаймо.
Звідки тут світло, якщо ми під землею?
А чому ти думаєш, що ми під землею?
Ми ж упали в яму.
- А ми точно впали? - Так.
Чи ввійшли?
У кролячу нору.
Ласкаво просимо в нору, Алісо.
Ми майже дійшли.
Треба йти ще.
- Ну що, готові? - Добре.
Так.
Два, три. Підняли.
Отак.
А ось і модуль.
Там, де я його й лишив.
Що це?
Це наш транспорт.
Ходімо.
Не може цього бути.
Неймовірно, скажіть?
Так, неймовірно.
П'ятдесят три роки, а він і досі працює.
Він був тут лише кілька тижнів.
Дякую, що нагадали, доктор Ранда.
Під'єднаймо кабелі і вшиваймося звідси.
- Послаб трохи, Мей. - Добре.
- А тепер, Кей... - Так.
...простеж, щоб чорний кабель був зверху.
Так зможемо керувати...
- Готово. - ...ним з модуля.
Що?
Це десь близько.
А тепер усі в модуль. Бігом.
- Кей, давай я. - Не підганяй.
Я все зроблю. Я знаю як.
- Я сама. - Зупинись, Кей.
- Що з тобою, Кей? - Я залишаюся тут.
Що?
Біллі вже нема.
А мій синочок виріс без мене.
Я не занапащу йому життя своїм раптовим поверненням.
Хай як там нагорі...
то вже не мій світ.
Більше не мій.
Ні.
Ці монстри все в мене забрали.
Більше не заберуть.
Прокляття знято.
Вам ще є чим зайнятися нагорі.
І ви нам потрібні.
А тепер сідаймо в модуль і вибираймося звідси.
Твоя онука.
Дуже смішно.
Усі пристебніться,
ми перші в черзі на зліт.
Я так розумію, на борту напоїв не подають?
Ні. Але як прилетимо, я всіх пригощаю. Годиться?
- Готова? - Чекаю тебе.
Як у старі добрі часи, скажи?
Говори за себе.
Ну все.
Полетіли додому.
Другий пілот.
- Бачиш перед собою радар? - Так.
Коли ота штука заблимає, значить, титан на гачку
і відкриє розлом, а, отже, й наш шлях додому.
А як ми злетимо?
Просто будьте напоготові, й самі все відчуєте.
Гукай, коли буде 915 метрів.
Я вимкну прилад, і титан, тікаючи, потягне нас за собою.
Що там, Лі? Що ти бачиш?
Зараза.
Ми виманили титана, який уже був тут.
Готуйсь!
Щось виходить з розлому за дві тисячі метрів.
Півтори тисячі метрів.
- Давай! - Тисяча двісті.
Шоу! Що робити?
Часу обмаль, а іншого шансу в нас не буде.
О боже.
Воно від нас тікає.
От чорт.
- Що ти робиш? - Свою роботу.
- Що ви робите? Ні. Стійте! - Назад!
Стій! Лі!
Ні! Що ти робиш?
Ну чому все не може бути простіше?
Назад у модуль, Лі!
О ні. Портал закривається.
Лі!
- Лі! - Ні!
Лі!
Лі! Біжи! Лі!
Тримай мою руку, Лі!
Тримаю! Не відпускай руку!
- Ні! - Лізьте назад!
- Ні, Лі! Я тебе тримаю! - Модуль не потягне, Кей!
- Відпусти мене, Кей. - Ні, я тебе не відпущу!
Спасибі тобі...
- Ні. - ...за все.
Не відпускай...
Ні! Лі!
Лі!
Ні!
Гляньте на мене, Кей. Пристебніться!
Де ми?
Куди ми потрапили?
Хто ви?
Кейт!
Кейт.
З поверненням.
- Це ти нас витяг? - Я? Ні.
Я мало в цьому тямлю.
На щастя, дехто заздалегідь зробив обрахунки.
Тату.
Мама?
Ти так виріс.
Прости мене.
Прости.
Кентаро,
познайомся з нашою бабусею.
Це мій брат.
Не хочу вас перебивати, але вас мають оглянути лікарі.
Вам сюди.
Чого ти тут, Брендо?
Хтось же мав усе це оплатити.
Ви тепер працюєте з нею?
Це складно пояснити.
За два роки багато що змінилося.
За два роки?
Ходімо вже.
Ходімо. Бігом.
Що тут діється?
Тільки те, що я тобі обіцяла.
Бігом.
ДОСЛІДНА СТАНЦІЯ
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова