ОСТРІВ ЧЕРЕПА ДВА ТИЖНІ ТОМУ
НЕБЕЗПЕКА ВИСОКА НАПРУГА
Де ти був?
Гуляв.
Один?
А з ким же?
Що це?
Звичайний малюнок.
Покажи.
Можна взяти один?
Пиво?
Ну й дивина.
- Будьмо. - Будьмо.
Завтра узнаємо…
чи наша затія була чогось варта…
коли повернемо Кейт.
Якби минув один тиждень
чи місяць,
шанси, що Кейт жива, були б високі.
Але минуло вже два роки.
Можливо, й не два.
Як це?
А якщо
там час плине по-іншому?
І наш рік – там це лише один день?
Чого б ти в таке вірив?
Після нападу Ґодзілли,
коли мене не було цілий рік, –
я вже тобі розповідав, – я полетів на Аляску
довести теорії батьків.
Там
я знайшов розщелину.
Ти туди спустився…
Я пробув там один день,
максимум два…
а коли вийшов у Африці,
минув уже цілий рік.
Чому ти дотепер це приховував?
Хотів уберегти тебе й…
не хотів, щоб ви пішли за мною.
Але нам випав цей час.
Працювати з тобою в цьому химерному місці…
було для мене за щастя.
Завдяки тобі
я надолужив той рік.
Вибачте.
Не знаєте, це похорон Хіроші Ранди?
Так, це…
Зук?
Невже таке можливо?
Нам рано чи пізно доведеться поговорити.
Я все думаю:
несправедливо, що ти не зміг з ним попрощатися.
Якби ж…
Якби ж я могла цього не допустити.
Якби я знала, що він піде за мною…
Якби ти знала?
А як ти думала буде? Це титан, Кейт.
Скажи, що ти там робила?
Не знаю. Це було не в моїй владі.
Я не знаю, що зі мною діється.
Повір мені.
Тато хотів би, щоб ми з'ясували разом.
Ти геть з глузду з'їхала.
Тато мертвий.
У вас усе в порядку?
Ні. Ні, не в порядку.
Людству загрожує напад титана,
а ніхто й приблизно не знає, що робити.
От ви знаєте? А «Монарх»?
Чи скоро об'явиться Ґодзілла й розгребе створений Кейт хаос?
Кентаро,
розумію, тобі дуже боляче.
Але хоч би хто був винний,
сварки не повернуть вашого батька.
Кентаро.
Ми підемо перші.
Кентаро.
Кей, з тобою хоче привітатися давній друг.
Доктор Сузукі.
Доктор Ранда.
Майор Шоу намагався мені пояснити, але побачити це…
Ви маєте бути мого віку, а ви он яка.
Розумію, це важко сприйняти.
Хотів би я зустрітися за приємніших обставин,
але я дуже радий вас обох бачити.
А ти, певно, Кейт.
Хіро багато мені про тебе розповідав.
Я не знала, що ви підтримували зв'язок.
І навіть більше. Він часто приїжджав на Хатеруму.
Якби не його винахід у Хатерумі,
нас би тут не було.
З'їздь туди колись, Кейт.
А чом би не тепер?
Ми б не хотіли нав'язуватися.
Приїздіть. Я матиму за честь.
Не знаю. Поки «Монарх» не вистежить титана,
ми могли б зібратися всі разом.
Поділитися розповідями про Хіро.
Навряд чи комусь буде легше від очікування появи титана.
Чекатиму вас.
Бережи його, Хіро.
Я придумаю, як усе виправити. Даю слово.
ЗА МОТИВАМИ ПЕРСОНАЖА «ҐОДЗІЛЛА»
МОНАРХ: СПАДОК МОНСТРІВ
Перший день.
ШТАБ-КВАРТИРА «МОНАРХА» 1958 Р.
Добрий ранок.
Доброго ранку, докторе Міура, містере Ранда.
Доброго ранку.
Еліс. Я нова секретарка містера Ранди.
Он як?
Аякже.
А ваша вийшла по тістечка, докторе Міура.
Скоро прийде.
Добре.
Це дуже люб'язно.
Нам сюди, в нові офіси «Монарха».
Ваш кабінет тут, докторе.
Прошу.
Нічого собі.
А ваш – поруч, містере Ранда.
Майже такий же просторий.
Так.
«Не облажайтесь. Генерал Пакетт».
- Уміє він добирати слова. - Так.
Тобі віриться?
«Монарх» на трьох континентах.
Бази відкрили завдяки твоїм знімкам титана.
Уже кортить повернутися в поле.
Ти хоч речі розпакуй, перш ніж планувати
- нову експедицію. - Так.
Та ми й не знаємо, коли титан з'явиться знов.
А це що?
Малюнок Хіро в новий кабінет.
Ми назвали його Хірозавр. Що скажеш?
Тук-тук.
- Ого який, при всіх регаліях. - Так.
Для такого розкішного кабінету годиться причепуритися.
Привіт, Лі.
Кей.
Обмиєш з нами нове приміщення?
Узагалі-то, якщо дозволите,
я хотів би виголосити тост.
Давай.
Шість років тому, коли я з вами познайомився,
моя перша думка була:
ці двоє своєю смертю не помруть.
А тоді я усвідомив,
що ви, скоріше, доведете до смерті мене.
А тепер цілком очевидно,
що ви здатні подбати не тільки про себе,
але й колись, імовірно, врятуєте всіх нас.
Тому будьмо.
Тост гарний, але чому в мене таке враження, що мене кидають?
Не вмію я прикидатися?
Ну…
мене перевели на іншу посаду.
- Що? - Ні.
Це ж смішно. Я негайно подзвоню Пакетту.
Не дзвони. Я вже говорив з генералом.
Він схвалив моє прохання.
- Твоє прохання? - Так.
Він отримав третю зірку й запропонував мені посаду в штабі.
А я завжди думав, що ми доведемо це до кінця разом.
Без тебе буде вже не те, Лі.
Я переводжуся в Мериленд, а не на Місяць.
Нам начхати на логістику, Лі.
Я думав, ти тут щасливий.
Річ не в тім, щасливий я чи ні, Біллі.
А в тому, як буде найкраще для всіх нас.
А тому
за «Монарх».
Мей?
Привіт.
Пробач, що я не прийшла на похорон.
Я подумала, що мені там будуть не раді.
І після всього, що сталося,
я зрозумію, якщо мені й тут не раді.
Я можу…
З Кейт не говорила?
Ні. Я спершу прийшла сюди.
Хотіла побачити, як ти тримаєшся.
Не хочу про це говорити. Ходімо вип'ємо.
Ану відставити.
Ти мені не підзвітний.
Тату.
Давно ми не бачилися? Три роки? Чотири?
- П'ять. - П'ять років.
- Так. - Довгенько.
- Так. - Краще заходь.
- Нам треба багато надолужити. - Так.
ПОЛКОВНИК ЛІЛАНД ЛАФАЄТ ШОУ ДРУГИЙ
Не віриться, що я базуюся там, де й мій син.
Спільнота тут дуже згуртована.
Я знаю половину старших офіцерів. Кістяк.
- Ти тут не пропадеш. - Що ти робиш?
Відсвяткуємо твоє нове призначення.
Ні, завтра ж мій перший день.
Не вип'єш одну чарку о восьмій вечора?
Ні, хочу бути тверезий. У якнайкращій формі.
Твоя правда.
Я знаю, як ти дорожиш схваленням Пакетта.
Ну добре. Одну чарку.
Я не проти. Пійло не з дешевих.
Так я й повірив.
Ми про це поговоримо?
- Про що? - Чому ти пішов з «Монарха»?
Я не впевнений, чи…
Це не найсильніша наша сторона.
- Що? Розмови? - Особисте.
То це особисте.
Ти з кимось побився чи з кимось згріховодив?
Боже, тату. Перестань.
Чому має бути тільки те чи те?
Отже, справа сердечна. Дружина офіцера?
- Секретарка? - Ого.
- Не відступишся? - Медсестра? Чиясь мати?
То була колега, тату.
То була моя колега.
Учена.
Такої геніальної людини, як вона, я не зустрічав.
Я так розумію, її серце зайняте.
Другою найгеніальнішою людиною, яку я знаю.
Хоч я радше з'їм свій кашкет, ніж визнаю це перед ним.
Так.
Я люблю цю країну,
але тут обманюєшся, що можеш мати все й одразу.
Успіх, щастя, сім'ю.
Але честь.
За неї доводиться чимось платити.
Її я, здається, теж не зберіг.
Ти ж відступився?
Так.
- Іще одну? - Ні, тут як кіт насцяв.
Просто долий першу чарку.
- Знаєте… - Дякую.
- …я сидів за цим столом… - Дякую.
…частіше, ніж хотілося б зізнаватися,
і питав себе, чому проєкт «Пісочний годинник» провалився.
Що пішло не так?
Авжеж, уповільнення часу.
Без його урахування всі рівняння були хибні.
Чудо, що розщелина всіх нас не вбила.
Після того я став невиїзним.
Візу анулювали. Репутація моя пропала. А розробки знищили.
Усі?
Сказали, якщо я ще хоч раз гляну на ізотоп,
«Монарх» переведе мене в бухгалтерію.
А потім одного разу до мене прийшов Хіроші.
Хотів розпитати про мій титанофон.
Титанофон?
Це змайстрований Сузукі прилад.
Я сказав йому, що «Монарх» забрав його багато років тому,
а Хіроші взявся за розробку нового, з нуля.
- За Хіро. До дна. - Так.
Я хотів усім долити, але вже нічим.
Отам є ще одна пляшка.
Побачивши, як моя робота живе в ньому,
я ожив.
Ця теж порожня, Зук.
А покажеш мені, де ти тримаєш хорошу випивку?
Ой боже.
От чорт. Зараза.
ЛИШЕ ДЛЯ СЛУЖБОВОГО ВИКОРИСТАННЯ
Чого ти тут? Я думав, ти будеш у залі Годжа.
Рання зустріч. Я ще не снідав. Ти голодний?
Неподалік є кав'ярня.
Подають такі смачні оладки, що хоч плач.
Ідея цікава, але не хочу спізнитися
- в перший же день. - Дурниці.
Я попередив Пакетта.
- Я вже поснідав, тому… - Синку,
не скуштуєш тих оладок, віддам тебе під військовий трибунал.
Добре. Одну чашку кави. І все.
Пригадуєш, коли ми востаннє були в Соти?
Так, на Новий рік.
Так.
Він випадково налив нам віскі за 9 000 доларів.
«Не ковтайте! Виплюньте назад у пляшку!»
Аж не віриться, що я так жив.
Ходив у віскі-бари, тусив з крутими американцями.
З ким це? Зі мною?
А тепер я хлопець, який бачив, як його тато стікає кров'ю у багні.
Не кажи так, Кентаро. Не побивайся.
Можемо піти додому.
Ні, не хочу.
ДО СОТИ СЮДИ
- Коли він це зробив? - Думаєш, до Соти сюди?
Вітаю.
Столик на двох?
- Так. - Сюди, будь ласка.
А це хіба не Сотин заклад?
Що сталося?
Ви про колишнього власника?
- Так. - Він його продав рік тому, але…
Думаю, тут вам теж сподобається.
Ні, ходімо деінде. Тут…
Ні, я прийшов випити в Соти.
І таки вип'ю.
- Вітаю. - Віскі.
У вас є віскі?
Є коктейль сауер зі смаком синьої малини.
Налийте, тільки без малини.
Дякую.
За тата.
І давно ти не п'єш?
Хіроші не хотів би, щоб його втрата підірвала роки тверезості.
Спокійно, Зук.
Я хочу підірвати лише монстра, який його вбив.
Ні, титана не можна знищити.
Я не можу, а Ґодзілла зможе,
і волею долі я в домі
єдиної людини, яка приверне його увагу.
Тому ти й напросився до мене в гості.
Якщо чесно, Зук, я прагну, щоб ми вижили.
Наші зусилля не дають результатів,
але я не покину спроб.
Ми ще можемо врятувати мільйони людей, Зук.
Ти це знаєш. Просто треба наважитися.
Ходімо покажу тобі томати.
Побачивши, як Хіроші вдосконалив мій титанофон,
я надихнувся на створення дечого нового.
О, так.
Цією штукою теж можна відвести титана від великого міста?
Теоретично.
А на обрану ціль?
Лише теоретично.
Зроби ласку, розкажи, як вона працює.
Вона не працювала. Бач, усі ці роки я міркував не над тим питанням.
Тепер, коли я знаю про уповільнення часу,
просто треба вирахувати різницю в часі
між нашим світом і віссю світу.
Правильне питання – не де востаннє бачили Ґодзіллу, а коли.
Так.
А пригадуєш, кілька років тому я підхопила застуду?
Я щойно сюди переїхала. Була в новій країні
і сильно себе жаліла.
Мені було сумно й самотньо, аж раптом на порозі з'явився ти
з раменом
й усіма частинами трилогії «Назад у майбутнє»
на три вечори поспіль.
То було найприємніше, що для мене робили.
Серйозно.
Ти й досі той самий милий хлопець,
який поганенько косить під Дока Брауна.
Пробач.
- Ні, не страшно. - Це все я.
- Ні, порядок. - Я не той Ранда.
Таке скажеш.
Тобі ж подобається моя сестра?
- Кентаро… - Не знаю. Можливо…
Вона тебе відшила.
Я покину тебе самого.
Подзвоню вранці.
Зробіть два.
Я бачила твоє провальне побачення.
Співчуваю.
Це було не побачення.
Ти хоч спробував, так?
Будьмо.
НАЖИВО – ЕКСТРЕНІ НОВИНИ
Хтозна, може, завтра всього цього вже не буде.
Можна посидіти з вами?
Ну хіба не дивно?
Зірки.
Вони ж з іншого часу.
Світло, яке ми оце бачимо, – це їхнє минуле.
Це вже сталося,
але світло якимось чином надходить,
ніби спогад, який не згасає.
Вас це втішає?
Так я собі кажу.
Десь у величезному всесвіті…
усе ще сяє світло Хіроші.
Не ворушися, Кейт.
Брижі на воді,
я вже таке бачила.
Коли поблизу був титан.
Ні…
Він же за тисячі кілометрів.
Так.
І давно це в тебе?
Відколи я випустила титана.
То от про що ти казала в літаку.
Я не знала, що воно таке.
Думала, що божеволію.
Ні, не божеволієш.
Розкажи мені все.
Треба виміряти сигнал, який ти отримуєш.
Можливо, зможемо модифікувати прилади Сузукі.
- Що вони роблять? - Не знаю.
Куди це ви?
Що це? І для чого?
Це ми й хочемо з'ясувати.
Перевіримо, на що здатний прилад.
Ми їдемо на гору Осореяма.
Там є та сама розщелина, перед якою я опритомнів у 1982 році.
Ви відкриєте розщелину у вісь світу?
Не прямо зараз, ні.
Просто узнаємо, чи це можливо.
Для чого?
Навіщо ризикувати випустити у світ ще одного титана?
Ґодзілла не ще один титан.
Як це розуміти?
О господи. Ґодзілла й титан.
Ти хочеш зіштовхнути їх один з одним.
Так, я хочу їх зіштовхнути.
Але завдяки оцьому приладу, надіюся, там і тоді, коли вирішимо ми.
Ви здуріли?
Вони ж не бойові пси, щоб їх цькувати один на одного.
А якщо в нас буде найбільший і найлютіший пес?
Ми не будемо відкривати розщелину.
- А перевіримо її потенціал. - Перевіримо її потенціал.
Лі, ти говориш як генерали.
Не можна керувати Ґодзіллою, ти ж знаєш.
Ти не той, кого я колись знала.
Хтозна, Кей, може, це й добре.
Докторе Сузукі, прошу вас.
Вибачайте, докторе Ранда, але…
ціна бездіяльності надто велика.
Вони ж живі істоти, Лі.
Значно розумніші й древніші, ніж ми можемо собі уявити.
А ми люди.
І, як і ті монстри,
просто хочемо вижити на верхівці харчового ланцюга.
Або ми, або вони, Кей.
Зрештою важливо лише одне:
хто переможе.
Кадри нападу Ґодзілли. П'ємо.
Що ти робиш?
Записую мій номер.
Подумала, що після одного невдалого побачення ти його вже не попросиш.
Проявила ініціативу.
Знов Ґодзілла. П'ємо.
Люди звикають, бачачи на повторі всі ці кадри руйнувань і смертей.
Навряд чи я з цим згодна.
Ми ж граємо на випивання.
Це правда.
Але, може, якраз і не треба так гостро на це реагувати?
Щоб не панікувати при повторному нападі.
Ні, коли з'явиться титан, ти панікуватимеш.
Тобі видніше.
Що?
Як ти знаєш, що я бачив титана?
Я… просто припустила.
Я…
так і знала, що перепила.
Хто ти така?
Мене звати Ізабель, я дочка Волтера Сіммонса.
Стоп. Що? Тебе послали за мною шпигувати?
Ні, аж ніяк.
Хоч я за тобою й стежила.
Але ні. Мене не посилали.
І взагалі сказали не підходити,
бо ти, мабуть, розсердишся.
Слушна порада.
Ну не знаю. Просто я не вірю, що ти отак здасися
і даси «Монарху», або ще гірше – Кейт, узяти верх.
Як на мене, ви всі однакові.
Ні, не йди.
Дозволь довести твою неправоту.
Ти б її бачив, тату.
Та істота була заввишки з Емпайр-Стейт.
І дихала вогнем, кажу тобі.
Дякую.
Ні. Більше не треба.
- Я заплачу. І вже піду. - Ні.
- Ти не спізнишся, Лі. - Ні, тату. Спізнюся.
- Я мав там бути дві… - Дякую.
Ти не спізнишся, бо ти більше
не підзвітний Пакетту.
Що?
Стій, що? Як це?
Тебе перевели в Консультативну групу з військової допомоги В'єтнаму.
Дуже смішно.
Ага. У Консультативну групу.
Я цілий ранок цим займався.
Що?
У Кон… Що ти зробив?
У військові радники?
Атож.
Чому ти це зробив?
Бо знаю, що для тебе найкраще.
А тепер, якщо ти вже заспокоївся, то я поясню.
Ця тепленька посада в Пакетта здається запаморочливою,
але ти не просунешся по службі в армії,
якщо не матимеш солідного послужного списку.
Відколи французи обісрались у Дьєнб'єнфу,
наша присутність у регіоні росте,
а це може дати нам неабиякий бойовий досвід.
Я не хочу, щоб ти робив ті самі помилки, що і я.
Я довірився не тим людям, був дуже наївний.
Не цікавився політикою і…
проґавив шанс просунутися по кар'єрі.
Цікава історія.
Я маю повірити, що ти не просунувся по кар'єрі
через свою наївність?
Якщо хочеш щось сказати, то кажи.
Я десять разів об'їхав земну кулю
і бачив монстрів завбільшки з есмінці.
Стикався з немислимим.
І що ти зможеш пред'явити через п'ять років?
Тату. Ми прагнемо…
захистити людей, з'ясувавши, як влаштовані ті істоти.
Лі, невже ти віриш, що вони хочуть жити з нами?
Чи що вони хочуть нас зрозуміти.
Ні. Вони хочуть нас знищити.
Вони прагнуть лише вижити. І ось тобі брудна таємниця:
ми теж прагнемо тільки цього.
Бо зрештою важливо лише одне:
хто переможе.
Хто переможе – це єдине має значення.
Лі, мене мучить одна думка.
Яка?
А якщо вилізе Ґодзілла?
ЕКСТРЕНЕ СПОВІЩЕННЯ
Кентаро!
Слава богу, ти тут. Я так хвилювалася.
От зараза.
Мей! Тікаймо.
- Кейт. - Не бійтеся.
Я ж казала: він лихого не зробить.
Що таке?
Слава богу.
Усе добре?
Вітаємо в новому домі, капітане.
Сер.
- Дякую, рядовий. Ви вільні. - Гарного дня, сер.
Це Ізабель. Лишіть повідомлення.
Це Кентаро.
Доведи мою неправоту.
Треба знайти рішення й титана, поки Лі не викликав Ґодзіллу.
Якщо ці твої відчуття справді від титана,
можливо, отримуваний тобою сигнал виведе нас на нього.
Спробуймо ще раз.
- Готова? - Вода та електрика.
Що може піти не так?
Датчик перетворює хвилі, що проходять через твоє тіло,
на електросигнали для аналізу.
Щось зчитується?
Сила струму низька.
Сигнал заслабкий.
Якби ти занурилася трохи глибше, ми могли б його посилити.
Я боюся.
Востаннє, коли я наблизилася…
Знаю.
Кейт, ми будемо діяти повільно.
Занурся якомога глибше.
І знатимеш, коли спинитися.
А якщо не знатиму?
Я знатиму.
Я тут.
Боже мій.
Подіяло.
Кейт.
Ти змогла.
Послухай.
ПАУЗА – ВІДТВОРЕННЯ
Що це?
Ви це чуєте?
Це паніка.
Страх.
Думаю, він заблукав.
Так, це тут, Зук.
Тут я вийшов.
Тоді гляньмо, чи, зважаючи на уповільнення часу,
виявлять мої розрахунки Ґодзіллу.
Що таке?
Залишкова енергія розщелини в поєднанні з доданою нами потужністю
може спричинити квантові спотворення.
Є лише один спосіб обійти завади.
Провідник для збору показів.
Провідник. Непогана думка.
Я провідник?
Як повітряний змій Бенджаміна Франкліна?
Ну, так. Щось таке.
Тобі доведеться підійти до розщелини
ближче, ніж було б варто.
А що може статися найгірше?
Найгірше…
Не знаю.
Боже. Лі.
Вибач, я зайшов без дозволу.
Подумав, що знайду тебе у вихідний тут.
Лі, пробач, що я не наполягла, щоб ти лишився.
Ні, ні.
Я хотіла, але ти, схоже, все вирішив,
та й між нами все було так неясно…
Я… Так. Думаю, я…
Я прийшов сказати,
що навіть якщо ви не проти працювати лише вдвох…
Не впевнений, що я за.
Ваша праця тут, Кей, дуже важлива,
і я обіцяю
відсунути свої почуття заради «Монарха».
Якщо місце ще вільне.
Авжеж.
Тебе ніхто не замінить, Лі.
Кей.
Чому ти передумав?
Уявив, яке нікчемне буде моє майбутнє
без двох добрих яйцеголових у моєму житті.
Ти б не казав «добрих»,
якби побачив запропонований Біллі маршрут через Урал.
Там сталася аварія на радянській електростанції.
Територію оточили на сотні кілометрів.
Думаю, там коїться щось іще.
Так. І де це?
У Казахстані.
О, так. Їх треба синхронізувати, бо…
Ти хоч раз пробував розмовляти посеред урагану?
- Зрозумів. - Так.
Де мені стати?
Трохи далі.
- Отут? Нормально? - Так, майже. Там і стій.
Так.
ЗРАЗОК
Отак. Стій там.
Так.
Добре.
Відійди.
Спокійно, Зук. Без паніки.
Працює?
Виявило аномалію.
Я не знаю, чи це титан.
У мене тут потужний сигнал, Зук.
Ґодзіллу зчитує?
Прилад щось виявив.
Але не думаю, що Ґодзіллу.
Збав сигнал! Мене затягує.
Швидше, Зук!
Зук!
Збавляю.
Мені вже нікуди ступати. Вимикай, я серйозно! Негайно вимкни!
Я вже вимкнув.
Ого.
Ти це бачив?
Бачив?
Що це було?
Що бачив?
Прилади щось показують, але це якась маячня.
Яка різниця? Це було неймовірно.
Я навіть не розумію, що ми зробили. А ти?
Ні.
Центр.
Центр, ви мене чуєте? Прийом.
Хто це?
З ким я говорю?
Це майор Ліланд Лафаєт Шоу третій.
Моя команда загинула.
Капсула пошкоджена.
Провізія скінчилася.
Центр, я прошу про евакуацію.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова