MILÝ EDWARDE
Nevstávejte.
Pane, sednout!
Připravte se!
Nevstávejte.
Zůstaňte na místech! Nevstávejte!
Nevstávejte!
Připravte se!
Ne! Nevstávejte!
Všichni zůstaňte sedět!
Připravte se!
No tak, přidej.
- Co děláš? - Snažím se.
Měj se, lamo!
Hej, Eddie!
- Měj se, lúzre! - Co… Hej! Slezte z těch kol!
Vidíš?
- Fakt jsi mě porazil. - Jednou mě doženeš.
- Jo? - Spíš ne.
Ahoj, kluci.
- Ahoj. - Dva falafely s tahinou navíc?
- Jo, jeden bez ředkve, druhý… - Druhý bez cibule.
A dvě višňové limonády.
Višňovou nemám.
- Cože? - Bude zas ve středu.
- To je moc pozdě. - Nevadí.
- Dvakrát root beer. - Jordane, hej.
Tohle je náš úplně poslední falafel v New Yorku.
- Bez višňovky to není ono. - Eddie, klídek.
- Myslíš, že v LA mají dobrej falafel? - Jestli jo, určitě ho tam najdeme.
Poslyš, musím ti něco říct.
Copak?
Tady to máte, kluci.
Dvakrát root beer.
A dvakrát nejlepší falafel v New Yorku.
Díky, Faakhire.
- Děkujeme. - Díky. Mějte se, kluci.
Ahoj, Faakhire.
Co jsi mi chtěl říct?
Nic. Najíme se.
ODLETOVÁ HALA
Nezapomeň zavolat do hotelu, že mají připravit můj pokoj.
- Posledně to zvorali. - Zavolám.
- Vyřiď Stuartovi… - Že povede schůzi?
Ať ji zahájí a já se připojím na dálku.
- Jo. - Má let zpoždění?
Na jihozápadě řádí počasí, ale odlet zatím neposouvali.
To mi tak chybělo. Turbulence.
Tak jo.
Připomeň Coře ten telefonát.
Jo.
- Pošleš mi… - Letenku? Už se stalo.
- Dobře. - Tak jo.
- Ve čtvrtek jsem tu. - Já vím.
Další charitativní cesta do LA.
- A ohledně toho našeho večera. - Jo.
- Vážím si toho, co jsi řekla. - Jo.
Je to pro mě pocta, ale trochu jsem o tom přemýšlela.
- Jo. - A chci dát výpověď.
Cože?
- A nerozmluvíš mi to. - Pojďme.
- Počkej, já… - Pojďme.
Amando, prosím.
Kluci! Můžete se vrátit a pomoct se zavazadly?
- No jo. - Promiň.
Děkuju vám. Vychovali jsme zvířata.
- Sbalil jsi Switch? - Jo.
- A nabíječku? - Jo.
Máme všechno?
- Máš jeho učebnice? - Jo, u nich v batohu.
- Fakt odjíždíme. - Bude to super.
- Potřebuju kafe. Jo. - Kafe?
Kluci, máte hlad?
- Eddie? - Co si dáte?
Proč neseš ten menší batoh ty?
- Zdravím. Můžete? - Jistě.
Můžu vám to tu nechat?
- Díky. - Jo.
- Ahoj. - Ahoj.
- Moje krásná oslavenkyně. - Jo.
Co to máš na sobě?
Mám toho hodně do školy.
- Psala jsem úkoly. - Fajn. Sluší ti to.
Nezhubla jsi zase?
- Nevím, mami. - Už s tím přestaň.
- Zdravím. - Díky, Christophere.
- Není zač. - Oslavenkyně.
Vlastně jsme obě oslavenkyně.
Jo, a mám z toho trauma.
Jsi vtipná.
Chodíme sem slavit narozeniny každý rok od Zoeiných pěti let.
A tady Christopher začíná kariéru v divadle.
Dělá…
- Scénografii. - Nezdržuj ho.
- Neobtěžuje vás? - Vůbec ne.
Dáte si nějaký předkrm?
Ano. Vždycky začínáme kaviárem z jesetera. A foie gras. Pardon, kachny.
Sbíhají se mi sliny.
- A lahev Cristalu. - Ano, Cristal.
Tajně jí ho naléváme už od 18. Tady nám to dovolili.
- Nic jsem neslyšel. - Jistěže ne.
- Hned to přinesu, dámy. - Díky.
Je rozkošný.
- Panebože, je báječný. - Mami.
- Hodil by se k tobě. - Ty… Jasně.
Nebo je gay, když dělá v divadle? Nebo jsi ty lesba, já nevím.
Promiň mi to. Jestli jsi, tak nevadí. Je mi to fuk.
- Klidně můžeš… - Nemůžeme…
- Jo, obraťme list. Ahoj. - Jo.
- Ahoj. - Ahoj.
Všechno nejlepší.
- Šílený, že táta nepřijde. - Já vím. Moc ho to mrzí.
Taky tady chybět nechtěl. Ale víš, co udělal? Moc milou věc.
Domluvil nám návštěvu ve třetím patře u Valentina.
- Panebože. - Jde se utrácet.
Jo.
- Narozky. - Ne, já nemůžu.
Zítra odevzdávám seminárku. Nejde to.
- Ne. Ale no tak. - Ne.
- Poslala jsem ti plán. - Nestíhám.
- Jo. - Četlas zprávy?
- To je těžký. Píšeš toho děsně moc. - A ty skoro neodpovídáš.
- Nepoznám, jestli… - Jé.
- Tady je. - To je ono.
Můžu mít prosbu?
- Jistě. - Vyfotil byste nás?
- Ne. - Ano.
- Vypadám děsně. Fakt ne. - Nevypadáš.
- Hloupost. - Nechci.
Musíme se vyfotit, jinak mě táta zabije.
Ale já… Dobře.
Díky moc. Je to nastavené.
- Christophere. - Pardon.
No není nádherná?
- Ne, to se mi snad zdá. - Tak jo.
- Můžu? - Jen…
- Necháš toho? - Jen upravím…
- Lehce. - Sakra, nech už…
Prosím, přestaň.
- Uhladím je. - Nehrab na ně!
Panebože.
Snad to je.
Bezva, děkuju.
Hrůza.
Díky, Christophere. Super.
HA HA HA. CHYBÍŠ NÁM!
V pořádku, běžte.
Pokračujte! Zvednout ruce.
- Máš počítač? - Jo, tady.
Běžte.
Eddie, máš letenku?
- Já ji mám. - Vyzout.
- Počítače. - Mám ji.
Jen tak dál, a uletí mi to.
No tak ať.
- Nechci se loučit. - Já vím. Ale musíš.
Brzy dorazím za tebou.
- Miluju tě. - Já tebe taky.
Dobrý den. Trinity Airways brzy zahájí nástup
na let číslo 1483 do Los Angeles.
Let 1483 do LA společnosti Trinity Airways…
Co když to tam bude děs?
Zlatíčko, přece bychom s tátou nikdy takhle nerozhodli,
kdybychom nevěřili, že si LA zamilujete.
- Že? - Jasně.
A náš byt v New Yorku pronajmeme jen na rok.
Když to neklapne, můžeme se vrátit.
- Ale není to v plánu. - Jasně, není to v plánu.
LA bude bomba, určitě. Do toho, Dodgers.
Naše brána.
Poslyš.
Bude to tam super, slibuju.
Jo.
- Dobře. - Tak pojď, zlatíčko.
- Dobrý, lásko? - Jo.
- Dobře.
Myslím, že tohle se ujalo.
Nejspíš jsme zpátky ve hře.
Musím přejít na bezkofeinový.
To říkáš každej den.
Dneska přijdu brzy.
Než odejdeš na směnu.
Super.
Je velkej den, že? Stihli odlet?
- To nevím. - Fakt?
Neuvěřitelný, že do toho jdou.
Jo, přesně.
Šílený.
Jo, lásko…
Bože! Lásko, fakt z té kliky zešílím.
- Jo, chtěl jsem to opravit. - Je to nebezpečný.
To sice není, ale utáhnu ji.
- Poslyš, můžeme… - Díky. Jo?
- Ahoj, Shay. - Zdravím, paní Curtisová.
Zvláštní holka.
Jo, přemýšlel jsem o tom, co doktor Berkowitz říkal…
Berkowitz je kretén.
- Dobře. - Fakt, ať jde do háje. Drzoun.
Podle mě se jen snaží…
- Srát na něj. - Chápeš, chce… No…
Vždyť ty…
Ty jsi v pohodě, já taky. Jsme v pohodě, ne? Jasný?
Miluju tě. Musím jet.
- A já tebe. - Ahoj!
- Ahoj. - Pozdravuj mámu.
- Dobrý! - No hezky.
Dobře ty!
Díky.
Mami, to je první třída.
Neboj, to je dobrý.
- Jsme spolu. - Ano.
Kluci, mám novinku. Nepoletíme pohromadě.
Jak to?
Jelikož mi let hradí studio, jsem v první třídě.
V první třídě? Jsi jen scenáristka.
- Až na konec. Díky. - Děkuju.
- Zdravím. - Dobrý den, vítejte.
- Dobře, rovně a nalevo. - Díky.
Chtěla jsem to vyměnit za místo vedle vás, ale kvůli tomu stěhování jsem zapomněla.
Takže zůstanu tady a dokončím scénář.
- Schováš nám dezerty? - Jasně. Bude se mi stýskat.
Jasně, však budeme jen 15 metrů odsud.
Užij si to.
Neobejmeš mě? Nic?
Tak jo.
- Říkala jsem, že se nerozčílí. - Jo, pohoda.
Jen se kvůli tvé práci stěhujeme přes celou zemi.
A vůbec není symbolický, že letíš jinou třídou.
- Bruci. - To byl vtip.
To je sklápěcí sedadlo? Pěkný.
- Štveš mě. - Ty mě taky.
Dobré ráno, vítejte. Dobré ráno.
- Dáš mi batoh nahoru? - Hej, Eddie.
- Co? - Co blbneš? U okna jsem já.
Ne, cestou do Kostariky se řeklo, že příště jsem u okna já.
Jo, tak dva roky zpátky.
- No a? - To sedadlo je na moje jméno.
Bude tvoje, až zas poletíme do New Yorku.
Co když se vracet nebudeme?
Tak jo, vstaň. Kámen, nůžky, papír.
- Fajn. - Tři pokusy.
Jasně.
Kámen, nůžky, papír, teď.
- Papír balí kámen. - Štveš mě.
- Lepší než první třída. - Půjčíte…
Půjčíte mi do čtvrtka 30 dolarů?
Jo.
- Ukažte. - Dobře.
- Děkuju. - Není zač.
…do čtvrtka 30 dolarů? Půjčíte mi do čtvrtka 30 dolarů?
To je hrůza.
Tvoje herectví šlo do háje. Koho že se snažíš hrát, Akuo?
- Mám znít jako závislá na heroinu. - Hej, poslyš.
Jestli hraješ feťačku, tak s americkým přízvukem.
S náma to nespojuj.
Chtějí do té role herečku z Ghany.
Proč by mi jinak Spike Jonze nechal proplatit letenku na casting?
Chale, Jonze? To je velký!
Vidíš, Kojo? Dokonce i Albert to chápe.
Proč žadoníš o role v Americe?
Chale, pojeď dělat pro mě.
Pronajímat kadibudky?
Obchod kvete. Že, Alberte?
- Všichni chtějí naše budky. - Včera bylo pozdě.
Vidíš?
Vrať se domů, ségra.
Do rodinné firmy.
Kojo, tohle je můj sen. Někde začít musím.
Můžeš být herečkou tady.
Třeba budeš příští… Jak se jmenuje ta kráska?
- Jackie Appiah. - Jackie Appiah.
- Mami, můžu si pustit seriál? - Dneska už žádná televize.
Musím tam. Nijak nepomáháte.
Počkat, to je moje Becks?
Ahoj, beruško.
Řekni mámě, ať tě vezme zpátky domů do Ghany, jo?
Pozdrav strejdu.
Ahoj, strejdo Kojo.
Ahoj, neteřinko.
Musím jít. Mám vás ráda.
Posaďte se, prosím.
Připoutejte se, prosím.
Dobře.
- Promiňte. - Ano? Děje se něco?
- Přinesla byste mi pivo? - Hned po vzletu, ano?
- Děkuju. - Není zač.
Něco tu mám.
- Prosím, kluci. - Cože?
Fakt máme v letadle dělat úkoly?
Je školní den.
- A naštěstí máte svého učitele s sebou. - To je ujetý, tati.
- Jsi zrůda. - Ukrátíte si tím čas.
- Promiňte. - Pardon.
- Sedím vedle. Díky. - Jistě.
Tak jo, Trinity 1483.
Máme povolení k vzletu. JFK 22-Left.
Předletová kontrola. Klapky, dva a dva.
Ovládání nastaveno. Kurz 220, 1 220 metrů.
Automatické řízení tahu spuštěno. Připraveni na vzlet.
Hotovo. Můžu jít na další?
Počkej, až to budete mít oba.
Dobře.
Zkontroluj si to.
Zkus najít tu chybu.
Máš 90 procent dobře.
To je pěkný. Vlastně A mínus.
- Sklapni. - Eddie, no tak.
Víš to. Včera jsme se to učili celej den.
- Netlač na něj. - On to umí.
- Zapomněls vyndat X… - Do prdele, sklapneš už?
- Tak jo. - Cože?
- Klídek. - Jen radím.
- Takhle mluvit nemáš. - A zas jsem ten špatnej. Eddie nikdy.
- To neříkám. - Ale jo.
- Radil jsem ti. - Dík moc.
Zlatíčko, jen ti chtěl poradit.
Je o tři roky mladší, mami. Neměl by mi radit.
- Chápu… - Je chytřejší, já vím.
Učíme se na klavír.
Já sotva zahraju takt, on má koncert v Carnegie Hall.
Byl to jeden studentský recitál.
Každou noc poslouchám, jak na ten blbej klavír cvičí.
Nikdy se nesplete.
Ani jeden přehmat. Ani jeden jedinej.
Jordane.
Až budeme v LA, už se nechci učit doma.
- Zlatíčko… - Chci do státní školy.
Proč se vůbec učíme doma?
Až moc nás ochraňujete.
- Bylo to pro nás vhodnější. - Myslíš pro Eddieho.
Tvůj bratr má zvláštní potřeby.
Ve druhé třídě ho šikanovali.
To bylo před pěti lety. Teď už to zvládne.
Potřebuju vlastní život, mami.
Díky.
Projíždím.
- To je obří brambora? - Jo.
Porazil jsem ty duchy.
- Nevěřím, kecáš. - Jo, fakt jo.
To bylo v cvičným režimu, to se nepočítá.
Prosím, pane.
- Díky. - Jo.
No samý potíže.
- Těch už mám dost. - Mně připadalo, že se bavíš.
- To jo. - Sklopte stolek.
Co si dáte, pane?
Chtěl bych Jacka s kolou, prosím.
Stolek, prosím. Tady je.
Bude to vše?
- Mami, koukej. - Proboha!
- Jo, jsem… - To si rozhodně koupíš.
Ne, stojí to snad miliardu. Kam bych to nosila?
- Na dostaveníčka. - To ne.
- To už se neříká. - Tak na ojížděčky.
- Co já vím. - Fuj! Mami.
Vím jen to, že táta ti ty šaty koupí.
- To je šílený. Jo. - Není to bláznivý?
Tohle všechno. Tohle je vintage.
Ze sedmdesátek.
Prostě nádhera.
Poslyš, mami.
- Je všech… - Jo?
Je teďka všechno v pohodě?
- Co přesně myslíš? - No, mezi tebou a tátou.
- Jasně. - Jakože váš vztah.
Zlatíčko, máme úžasný vztah. Vždyť to víš.
Dobře, jen se mi zdá, že je teď hodně často pryč.
To je fakt. Jezdí na služební cesty.
Však víš, že to je úžasný živitel rodiny.
- Takže… - Jo, to nepopírám, jen…
- Vždycky to byl pracant. - Jo, jen o tebe mám starost.
Proč?
Zlatíčko, jsem v pohodě. Tohle byl vždycky náš plán. Dřít.
A až odejde do důchodu, začneme si užívat zábavu.
- Cestu po Aljašce. - Jasně.
Přejezd Skandinávie na kole, plavbu po řekách Evro…
- To všechno. - Jo?
Neboj se o mě. Víš, co by tě mělo trápit?
Potřebuju boty.
- Na to ale nemám čas, mami. - Co? Nehtový salon nás čeká až ve tři.
Dee Dee, tohle by ti určitě taky slušelo.
- Co říkáš? Fantazie, ne? - Panebože.
Koukej. To si vyzkouším.
A najdeme boty.
- Luisi, seženeš mi boty? - Jistě.
- Vypadáš úžasně. - Díky.
To si kup.
Boty už se nesou, Dee Dee.
Počkej. Proč na mě tak koukáš? Mám na tebe otázku.
Pardon, letím na casting.
Hodně štěstí.
Říká se: „Ginu víc než lok, k hříchu jenom krok.“
V mém životě se to ale nepotvrdilo.
- Za 15 minut tu budu. - Díky, Coro.
Jo. Dobře, chápu.
- Potřebuju to schválit. Hned. - Jo, zařídím.
Promiňte, počkáte chvilku? Kancelář kongresmanky Washingtonové.
Ne, tady Adriana.
Její asistentka.
Dobře, píšu si.
Kancelář paní Washingtonové.
Pane, nemluvte se mnou laskavě tímhle…
Kancelář paní Washingtonové. Stará se o všechny voli…
Kancelář paní Washingtonové. Chápu vaše rozladění. Děkuju.
Mrzí mě to. Prověříme to.
Kancelář paní Washingtonové. Ano, víme o tom a vyřešíme to.
Angelo, dobrý den.
Adriana z kanceláře kongresmanky Washingtonové.
Konečně osobně. Promiňte to zpoždění.
No, aspoň jste přišla.
Pojďte.
Není tu vytápění ani plyn.
Majitel chce všechny vystěhovat. K sobě ho bohužel vzít nemůžu.
Jsem samoživitelka s dvěma dětmi a musím pracovat.
Jo.
Můj bratr je duševně nemocný.
Potřebuje podporu, potřebuje bydlení. Na té čekací listině je už přes rok a já…
- Někdo mu musí pomoct. - Jo.
Už takhle dlouho nepřežije.
Byrone, tvá sestra.
Jdu dovnitř.
Zdravím, Byrone.
Byrone, slyšíte mě?
Vyndej si ty sluchátka. Vidíš, že tu někdo je.
Byrone, jmenuju se Adriana.
A pracuju pro kongresmanku Washingtonovou.
Pomůžeme vám, ano? Najdeme ubytování se sociálními službami.
Jste pro?
Byrone, můžete se na mě podívat, ať vím, že mě slyšíte?
Nebojte. Všechno bude v pořádku.
- Tak já jdu. - Dobře. Ať ti směna utíká.
Jasně.
Jo, možná bude volat tvá sestra.
- Tak… - Cože?
Až přiletí. Chce si popovídat. Má starost, tak…
Co jsi jí řekl?
Nic. Jen že by ti možná měla po přistání zavolat.
- Proč? - Protože je to tvá sestra.
Se kterou mám fakt složitej vztah.
- Což víš. - Jenom…
Jen mě napadlo, že by ti třeba rozhovor s ní prospěl.
- Nebo s někým. - Mluvila jsem s ní a nepomohlo to.
A nelíbí se mi, že jste se proti mně vy dva spikli.
Není to žádný spiknutí, jen si myslím…
že něco takovýho v sobě nemůžeš takhle dusit.
Tak mě přehazuješ sestře a zalezeš si do svýho doupěte?
- Půjdu do práce a… - Abys to nemusel řešit.
Poslyš…
Nevolala. Já volal jí.
Protože mám o tebe fakt obavy. Momentálně vůbec nevím, jak ti pomoct.
- A to mě fakt děsí, tak jsem zavolal… - Z čeho máš obavy?
- Berkowitz navrhl zvážit adopci. - Je to kretén.
Jo, řeší naše potíže s početím a dělá mu starost počet… množství…
Počet těch…
Potratů?
- To není zakázaný slovo. - Nezkusíme adopční agenturu?
Co takhle prostě prozkoumat naše možnosti?
Neříkám, že to chci vzdát.
- Jen zvážíme možnosti. - Náš plán zněl jinak.
Třikrát jsme to tu zařídili.
- To nikdy… - Pro tři různý děti.
Na zdi jsou tři vrstvy barvy.
A mě sakra děsí, že nevím, jakej to na tebe má dopad.
Na tvý tělo, tvou duši, náš vztah.
Podle mě dokážeme milovat dítě s jakoukoli DNA.
- Dobrý vědět. - Ale no tak.
- Běž do práce, Johne. - No tak, mluv se mnou.
Běž do práce.
Máma má důležitý casting.
Jupí!
Jo, je to super. Jde o jeden velkofilm.
Jenomže je to v Los Angeles.
Zase letíš do Los Angeles? Můžu s tebou?
Tentokrát ne. Ale zato můžeš k Leeze a Odiemu.
- Na jak dlouho? - Na jednu noc.
Jen jednou přespíš beze mě. Budu zpátky, než se vůbec naděješ, jo?
- Slibuješ? - Slibuju.
Neboj. Pojďme.
Dámy a pánové, opět s vámi mluví kapitán letu.
Znovu rozsvítím pokyn k připoutání.
Jistě jste si všimli, že tu zase máme turbulence.
Taky nás čeká deštivé počasí.
Spolupracujeme s řídícím provozu.
PRVNÍ AFROAMERIČANKA V ÚŘADU
Škoda, že nezačal s vyšetřováním.
- Vyřídím mu to. - A nenech se jeho řečmi odvést od tématu.
Víš, že to nehrozí.
- Teď se to nehodí. - Nepočká to. Prosím.
- Minutu. - Dobře.
Byron Williams.
Duševně nemocný, riziko sebevraždy. Žije v nevhodných podmínkách.
Našla jsem pro něj vhodné řešení.
Dotované bydlení se službami. Ale hrozně to trvá.
Stačil by jeden telefonát.
- Znáš přece náš protokol. - Ano.
- A nikdy bych nezneužila našeho vztahu. - No, a co teda děláš teď?
Vím, jak je tvůj čas vzácný a že tvoje práce je naprosto stěžejní.
Vážím si tvého podlézání.
Máš vážně náročnou práci, ale děláš ji naprosto bezchybně.
Proč mám přesně opačný pocit?
Promiň, ale pořád jen visím na telefonu a mám pocit, že jsem nic nedokázala.
On už takhle dlouho nepřežije.
Jeden telefonát.
Prosím.
Dej mi číslo.
Dobře.
Děkuju.
A zamluv nám stůl v Roosterovi.
Potřebuješ drink, děvče.
Vím, co mi řekneš. Že bych se měla sebrat a překonat to.
Nerada to říkám, ale mám dojem, že ses pro službu veřejnosti narodila.
Cítím s tebou.
- Zdravím. - Dobrý večer.
- Babi. - Neříkej mi tak.
- Nejsme v práci. - Patří to k ní. Musíme to oddělovat.
Paní kongresmanko.
Mnohem lepší.
Ty jsi přímo ikona.
Vidím, jak se na tebe kdekdo podívá a řekne si…
„Kéž bych taky byla jako ona. Kéž by má dcera byla jako ona.“
Nikdy nedokážu to, co ty.
Tak jo.
Možná jsem dalším členkám menšin vydláždila cestu,
ale pokud nenavážou silné mladé ženy, jako jsi ty,
- bude to k ničemu. - Já vím.
Proto budeš taky kongresmanka.
Cože?
Tedy až skončím. Ještě žiju.
Já… N… To nemůžu.
Máš mě za někoho, kým nejsem.
Já vím naprosto přesně, kdo jsi. To ty jsi na to ještě nepřišla.
Myslím, že mě čeká poslední období.
Takže v roce 2026.
Zní to hezky, ne?
Nevím, co říct.
Teď budu tvoje babička.
Když ti šéfka nabídne svůj flek, tak ho ber, ty káčo.
Dámy a pánové, teď nás potrápí turbulence.
Připoutejte se prosím a seďte na svých místech.
Ano, skvělá zpráva.
Ano, určitě má o to místo zájem. Hned jim to vyřídím.
Jo, hned ráno se ozvu.
Dobře. Mějte se.
Dobrý večer, tady Adriana z kanceláře paní Washingtonové.
Mám skvělé zprávy ohledně bydlení pro Byrona…
Cože?
Ale jak…
Kdy se to stalo?
Trochu jsem o tom přemýšlela.
- Jo. - A chci dát výpověď.
- Cože? - Angelo.
- Pojďme. - To mě mrzí.
Moc mě to mrzí.
Dobrý. Můžete jít.
Vyzout.
Počítače.
Nechci se loučit.
Já vím.
Udělala jsi pro něj, co jsi mohla.
Odcházím, babi. Odcházím z tvé kanceláře.
A odcházím z politiky.
A můj poslední čin v roli tvé asistentky
bude účast na Byronově pohřbu dnes odpoledne.
On se zabil, babi.
Už nemůžu pokračovat.
Zlatíčko, mám tě ráda.
A tvou výpověď přijímám.
Ale prosím tě, přestaň si namlouvat, že na něco nemáš.
- Brzy ahoj. - Tak zatím.
S dovolením.
- Pardon. - To nic.
DO TOHO, METS
Vidím před námi pěkně velkou bouřku.
Na šířku má asi tak 65 kilometrů.
Musíme se vychýlit z kurzu asi tak o 30 stupňů vpravo.
Rozumím.
Rozumím, potvrzuji vychýlení o 30 stupňů, Trinity 1483.
Musím ti něco říct.
- Posaďte se prosím… - Eddie.
Co?
Také jsem požádal letušky, aby…
Prosím tě, nezačni vyšilovat, jo?
Co je?
Rozhodl jsem se, že v LA budu chodit do školy.
- Cože? - Já nevím, ale prostě…
Stěhujeme se a chtěl jsem něco změnit.
Hele, to je normální. Lidi chodí do školy. To je normální.
Jordane, státní školy jsou hrozný. Říkals mi to asi milionkrát.
Máme kvalitnější vzdělání.
Ale nemůžeme spolu být každej den až do smrti, Eddie.
- Je to kvůli holkám? - Co? Ne.
- Chytrý, řídit se ptákem. - No tak…
Dobrý načasování. To mi říkáš teď?
Chtěl jsem ti to říct a… Eddie, no tak.
- Stůj. Klídek. - Uhnul bys?
- Ne, jsme bratři. - Hej.
- Vždycky… Eddie! - Uhni!
- Co je? Eddie! - Dámy a pánové.
Mluví k vám kapitán. Jistě jste si všimli…
Mami!
Co se děje?
Jordan prý bude chodit do školy.
Zlatíčko, to je…
Ty jsi to věděla?
Jsi moje máma. Víš o tom, a nic neřekneš?
- Zlatíčko. - Takže mu to dovolíš?
Školy jsou hrozný.
- Neříkal to táta taky? - Vím, že to je šok.
- Promiňte, ale tady nesmí být. - Jen minutku.
- Slyšeli jste pilota a vidíte signál. - Mami.
Je to můj syn. Prosím vás.
Dobře, tak minutu.
- Mami. - Vím, že jsou to velké změny.
Všechno bylo dobrý tak, jak to bylo. Proč to najednou měnit?
Tvůj bratr se chce trochu osamostatnit.
To je přirozená věc. Vím, že teď to nechápeš.
Ale za pár let tu nezávislost budeš chtít taky.
Vím, že to bolí.
A vím, jak moc to bolí. Ale vždycky budete mít jeden druhého.
Slibuju. Jo?
- Stěhujeme se kvůli tobě. - Kapitán letuškám.
- Jordan půjde do školy. - Posaďte se.
Já jsem žádnou změnu nechtěl.
- Já ti rozumím. Vážně. - Nerozumíš.
Ne. Měla jsi mi to říct.
- Před odletem. - Musíš si jít sednout.
- Nesnáším změny a tvoji práci! - Hned!
- A taky tebe! - Prosím, to neříkej!
- Připoutej se. - Eddie! Mám tě ráda!
Všichni musí sbalit notebooky.
Sklopit stolky. Čekáme turbulence. Musím vše posbírat.
Sklopit stolky. Sklopit. Nádobí, prosím. Děkuji vám.
- Nebojte. - Děje se něco?
Ale ne, všechno bude dobré. Děkuji.
Letušky vám předvedou bezpečnostní pozici.
Co nejvíc se sehněte a pevně zkřižte ruce.
To je táta. Možná už viděl ty naše fotky.
VŽDYCKY BUDEŠ MÁ PRINCEZNA A ZOE ANDÍLEK. MILUJU VÁS.
„Osamělý poutník“? Cože?
MOC MĚ TO MRZÍ.
No, miluje nás.
Jo, nebo už vypil moc koktejlů.
Nejspíš. To nejspíš taky.
Zkontrolujte motory.
Máme rudý poplach. Došlo k výpadku obou motorů.
Zkusíme je restartovat.
Potřebuju, abyste připravili kabinu na přistání na vodě.
VYRÁŽÍME DO KALIFORNIE!
MÁM TĚ RÁDA, SESTŘIČKO
JÁ TEBE TAKY
Musím jít za svou rodinou.
Zvládneme to.
Jo, určitě jo.
Hej! Jste v pořádku?
- Jo, jsme. - Dobře.
- Paní! - Je to dobrý.
- Sednout. - Jsme manželé.
To je má rodina.
- Musím s nimi zůstat. - Paní.
Je mi líto, ale teď musíte zůstat na svých místech.
Mám tu děti.
- Zůstanu. - Je jejich máma.
Paní, nenuťte mě to opakovat. Vraťte se na místo!
Neboj se.
- Hned! - Jane, jen běž.
- Nic se nestane, nebojte. - Jane.
- Neboj se. Uvidíme se pak. - Jo. Bude to dobrý.
- Dobře. - Mám tě rád.
- Mami! - Zatím.
Neboj se.
Mami!
Neboj, Eddie. To nic. Jsou to jenom turbulence.
Tady váš kapitán.
Musíme nouzově přistát nedaleko našeho cíle na letišti v Denveru…
Děkuji vám.
Chyť se mě.
Držím tě.
Eddie, zvládáš?
Neboj.
Eddie, neboj. Koukni na mě.
Našel jsem nám autobus na pláž v Santa Monice.
Zítra se můžeme zajet vykoupat v oceánu.
Jo? Jen my dva.
- Tak jo. - Bude to dobrý.
Mám fakt strach, Jordane. Obrovskej.
Já vím. Mysli na tu pláž, jo?
…odpusť nám naše viny, jako i my odpouštíme našim viníkům.
A neuveď nás v pokušení, ale zbav nás od zlého…
…království i moc i sláva…
Ahoj.
Do prdele!
- Je to tu. - Panebože!
Připravte se! Ne! Nevstávejte!
Eddie!
- Eddie! Jordane! - Připravte se!
Hlavu mezi kolena!
Tak jo, musíme se sehnout. Hlavu dolů.
- Mezi kolena! - Já se bojím.
Honem, sehněte se!
- Šup! - Bože, chraň nás.
- Jsem tu s vámi. - Sehnout!
- Sehnout. - Mám tě rád, tati.
Dolů!
Mám vás rád, kluci. Moc.
I když půjdu roklí šeré smrti, nebudu se bát ničeho zlého.
Tvoje berla a tvá hůl jsou má útěcha…
- Neboj, Eddie. Neboj se. - Mám tě rád, tati.
Nevstávejte!
- Mám vás rád. - Já tebe taky, tati.
Ano?
Jo.
Jo, připravím se.
ZÁCHRANNÁ SLUŽBA
Nevypadá to dobře.
- Fajn, chápu. - A víš to. Zrovna ty určitě.
- Nechci se loučit. - Já vím, ale už musím jít.
- Fakt? - Jo, fakt.
Mám tě ráda.
Tak jo, dobře.
- Všechno nejlepší. - Všechno nej. Ahoj.
- Mám tě ráda. - A já tebe!
TRIGONOMETRIE
NEJNOVĚJŠÍ ZPRÁVY
V COLORADU SE ZŘÍTIL LET TRINITY AIRLINES DO LA
Tady.
Panebože.
Tady.
Tak jo.
Dobře, pomůžu ti. Ukaž.
- Budeš v pořádku. - Tady jsem.
Tady jsem.
AUTORKA KNIŽNÍ PŘEDLOHY
Překlad titulků: Růžena Svobodová