МИЛИЙ ЕДВАРДЕ
Пригніться.
Нижче, сер.
Аварійна посадка!
Пригніться.
Сядьте. Пригніться! Сидіть!
Пригніться!
Аварійна посадка!
Стоп. Пригніться.
Усім опустити голови!
Готуйтеся.
Готуйтеся!
Давай. Розганяйся.
- Чого відстаєш? - Я стараюся.
Бувай, дурнику.
Стій! Едді.
- Чао, лузер. - Боже… Злізь з велосипеда!
Бачив?
- Як це ти мене випередив? - Нічого. Колись доженеш.
- Правда? - Та, мабуть, ні.
Хлопці, привіт.
- Привіт, Фахіре. - Два фалафель, більш тахіні?
- Так, один без редису, другий… - Другий без цибуля.
І дві коли «Чорна вишня».
«Чорна черешня» нема.
- Що? - «Чорна вишня» в середа.
- У середу буде запізно. - Та нічого.
- Два рутбіри. - Джордане.
Це наш останній фалафель, і ми назавжди їдемо з Нью-Йорка.
А «Чорної вишні» нема. Щось не так.
Едді, все пучком.
Думаєш, в Л.А. є смачний фалафель?
Якщо є, ми точно його знайдемо. Згода?
Мені треба з тобою про щось поговорити.
Про що?
Нате, хлоп'ята.
Два рутбір.
І два найкращий фалафель у Нью-Йорк.
Дякую.
- Дякую, Фахіре. - Дякую. Приходьте, хлопці.
Бувай, Фахіре.
Чуєш, а що ти хотів сказати?
Нічого. Ходімо їсти.
ВИЛІТ
Не забудь подзвонити в готель. Хай підготують мій номер.
- Того разу напартачили. - Подзвоню.
- І скажи Стюартові… - Що він проводить нараду?
Скажи, хай починає нараду, а я буду на відеозв'язку.
- Так. - Рейс затримують?
На південному сході - негода,
але рейс через неї не затримають.
Цього ще бракувало. Бовтанка.
Гаразд.
Скажи Корі, хай не забуде про дзвінок.
Так.
- І скинь мені… - Посадковий уже у вас.
- Гаразд. - Прошу.
- Я повернуся у вівторок. - Я знаю.
Знову в Лос-Анджелес на збір коштів.
- Слухайте, про той вечір. - Ага.
- Я високо ціную те, що ви сказали. - Та… Ага.
Це дуже велика честь.
Але я трохи подумала…
- Ага. - …і я звільняюся.
Що?
- Ви нічого не зміните. - Перестань.
- Зачекайте, але… - Перестань.
Амандо.
Хлопці! Поверніться, будь ласка, і допоможіть з валізами.
- Добре. - Так, вибач.
Дякую за участь. Ми виховали тварин.
- Узяв «Світч»? - Так.
- А зарядний? - Звісно.
Нічого не забули?
- Його підручники ти взяла? - Так, у рюкзаках.
Ми справді переїжджаємо.
Буде круто.
- Вмираю, так хочу кави. Так. - Кави?
Хлопці, голодні?
- Едді? - Що хочете?
А чого ти взяв малу валізу?
- Добрий день. Візьмете? - Авжеж.
Вибачте, візьмете?
- Дякую. - Добре.
- Привіт. - Привіт.
- Моя красуня-іменинниця. - Так.
Що це на тобі?
Я… Ти ж знаєш, я багато вчуся.
- Це… Я робила домашку. - Все одно ти гарнюня.
Ти як тростинка. Знову схудла?
- Не знаю, мамо. Не знаю. - Не худни більше.
- Привіт. - Дякую, Крістофере.
- Прошу. - Іменинниця.
Одна з двох, бо ми народилися в один день.
Так. Тому ми дико травмовані.
Така дотепниця.
Ми сюди приходимо, відколи Зої виповнилося п'ять,
щороку на день народження.
А Крістофер - перспективний працівник театру…
у сфері...
- Сценографії. Так. - Даси йому працювати?
- Вона тисне? Це її фірмове. - Анітрохи.
Що бажаєте для початку?
Так. Як завжди, почнемо з осетрової ікри
і фуа-ґра. Вибачте, качки.
Слинка тече. А в тебе?
- І пляшку «Кристалу», будь ласка. - Так, «Кристалу».
Ми потайки п'ємо, відколи їй 18. Тут дозволяють.
- Я вдам, що не чув. - Ви не чули.
- Дами, зараз вам усе подадуть. - Дякую.
Такий симпатичний.
- Боже, я від нього дурію. - Мамо.
- Ти могла б з ним зустрічатися. - Ти… Ясно.
Але не знаю. Думаєш, він ґей?
У театрі працює.
Чи ти лесбійка, не знаю.
Вибач, це хамство.
Хоч лесбі, хоч гетеро. Доню, неважливо,
- будь, якою хочеш. - А можна…
- Так, зміна теми. Привіт. - Так.
- Привіт. - Привіт.
З днем народження.
Не віриться, що тата нема.
Розумію. Він дуже засмутився.
Теж не вірить, що цього року пропускає.
Але знаєш, що він зробив? Це так мило.
Подзвонив Луїсові у «Валентино» і призначив нам зустріч на Третій…
- Господи. - …для шопінгу.
Ага.
- День народження. - Стій, ні. Я не можу.
Мені завтра реферат здавати, мамо. Я не піду.
- Ні. Та ти що. - Ні.
Це наш день.
- Я дурію. - Я скинула графік.
- Так. - Ти читаєш мої СМС?
Мамо, я за ними не встигаю. Ти багатослівна.
А ти майже ніколи не відповідаєш,
- і я не знаю, чи прочитала… - Привіт.
- А ось і воно. - Те, що треба.
А можна вас попросити?
- Авжеж. - Сфотографуєте нас?
- Ні. - Так.
- Я розшарпана. Не треба. - Ти не розшарпана.
- Не треба так. - Не хочу фото.
Тато мене вб'є, якщо не задокументую.
Ну, я… Гаразд.
Дуже вам дякую. Більше нічого не треба.
- До Крістофера. - Вибачте.
Яка розкішна красуня.
- Ні. Зараз це недоречно. - Отак.
- Готові? - Трішечки…
- Можеш не чіпати волосся? - Тут…
- Неслухняні пасма. - Та не лізь…
Будь ласка, не чіпай.
- Кілька непокірних. - Не лізь.
Отакої.
Здається, зробив.
Чудово. Дякую.
Який кошмар.
Дякую, Крістофере. Класно.
ХА-ХА-ХА. НАМ ТЕБЕ БРАКУЄ!
Нормально. Проходьте.
Не затримуйтеся. Проходьте. Підніміть руки.
- Люба, комп'ютер з тобою? - Так, він тут.
Проходьте.
Едді, посадковий у тебе?
- Він у мене. - Роззуйтеся.
- Вийміть ноутбуки. - У мене.
Так далі не можна, я спізнюся на рейс.
Я не проти.
Не хочу тебе залишати.
Я знаю. Але треба.
Я дуже скоро теж прилечу.
- Люблю тебе. - І я тебе, кицю.
Добрий день. Рейс 1483 авіакомпанії «Трініті»
до Лос-Анджелеса подається на посадку.
ТРІНІТІ
Рейс 1483 авіакомпанії «Трініті» до Лос-Анджелеса…
А якщо в Каліфорнії жахливо?
Сонечко, ти ж знаєш, ми з татом не прийняли б такого рішення,
якби не вважали, що в Лос-Анджелесі вам буде класно.
- Правда ж? - Однозначно.
І квартиру в Нью-Йорку ми здали в оренду тільки на рік.
Якщо не складеться, повернемося додому.
Але задум не такий.
Так, задум у нас інший.
Ми полюбимо Л.А. Правда. «Доджерс, уперед».
Це наш вихід.
Синку.
Усе буде супер, обіцяю.
Так.
Добре.
Ходімо, зайченя.
- Мила, все добре? - Так.
- Добре.
Слухай, я думаю, цього разу зачали.
Мабуть, ми знову в грі.
Треба знову пити без кофеїну.
Та ти щодня це кажеш.
Я сьогодні рано повернуся.
До того, як ти підеш на зміну.
Круто.
Сьогодні важливий день? Вони в аеропорту?
- Я не чула. - Серйозно?
Чорт, не віриться, що вони це зроблять.
Так, мені теж.
Здуріти можна.
Ой, мала.
Боже! Сонце, ця дверна ручка мене в могилу зажене.
А, точно.
- Я збирався глянути. - Це загроза безпеці.
Та ні. Але так, я підтягну.
- Слухай, а можемо… - Дякую. Що?
Доброго ранку, Шей.
Привіт, міс Кертіс.
Дивна дівчинка.
Так, я подумав про те, що казав днями доктор Берковіц…
Берковіц - мудак.
- Ну, добре. - Серйозно, ну його нафіг. Нахаба.
Та я думаю, він намагався…
- До сраки той довбаний Берковіц. - …відкрити… Тобто…
Розумієш, ти…
Ти супер, я супер, ми супер, так? Ясно?
Люблю тебе. Мені пора.
- І я тебе. - Бувай, Шей.
- Бувайте. - Мамі привіт.
- Нормально. - Молодець.
Клас.
Дякую.
Мамо, це ж перший клас. Ти що?
Не турбуйся.
- Вони зі мною. - Добре.
Хлопці, я маю вам дещо сказати. Ми полетимо не разом.
А це як?
Переліт оплатила студія. Тому я в першому класі.
У першому класі? Ти проста сценаристка.
- Аж у хвіст. Дякую. - Дякую.
- Вітаю. - Доброго ранку. Ласкаво просимо.
- Прямо й ліворуч. - Дякую.
Я збиралася поміняти місце, щоб летіти з вами,
але минулого тижня була забембана переїздом.
Тому я сяду тут і допишу сценарій.
- А десерт нам принесеш? - Аякже. Принесу.
Я скучатиму.
Мамо, ми від тебе будемо за півтора метра.
Приємного польоту.
Не обняв? Просто пішов.
Гаразд.
- Я ж казала, вони не засмутяться. - Так, подумаєш.
Це ж лише переїзд через увесь континент заради твоєї роботи.
І я не бачу нічого символічного в тому, що ти сидиш в іншому класі.
- Брюс. - Та жартую.
Це розкладне крісло? Дуже комфортне.
- Ненавиджу тебе. - І я тебе.
Доброго ранку. Вітаємо на борту. Доброго ранку.
- Візьмеш мій рюкзак? - Едді.
- Що? - Ти чого? Біля ілюмінатора я сиджу.
Ні, коли літали в Коста-Рику, сказали, що наступного разу я буду біля вікна.
Це було два роки тому.
- То й що? - А те, що я забив собі це місце.
Сядеш там, коли полетимо назад у Нью-Йорк.
А якщо ми ніколи не полетимо назад?
От уже. Вставай. Камінь, ножиці, папір.
- Добре. - Дві перемоги з трьох.
Аякже.
Камінь, ножиці, папір.
- Папір накриває камінь. - Відстій.
- Ці крісла значно кращі. - До четверга?
А можна… Можна позичити 30 доларів до четверга?
Так.
Я допоможу.
Так.
- Дуже вам дякую. - Прошу.
…до четверга?
Можна позичити 30 доларів до четверга?
Це жахливо.
Ти стала дуже погано грати. Кого ти хочеш зіграти, Акуа?
- Це має бути героїнова наркоманка. - Слухай, слухай,
коли граєш наркоманку, говори з американським акцентом.
Не приписуй нам.
На цю роль шукають актрису з Гани.
Тільки тому мені оплатили переліт на кастинг до Спайка Джонза.
Чале, Спайк Джонз? Це ж круто…
Бачиш, Коджо? Навіть Альберт розуміє.
Чому ти випрошуєш роль в американському фільмі?
Чале, вертайся додому, працюй у мене.
У прокаті біотуалетів?
«СИНІЙ ГОРЩИК»
Бізнес на підйомі. Альберте, скажи.
- Я кажу: всі хочуть… - Біотуалети на вчора.
Ясно?
Сестро, вертайся додому.
До родинної імперії.
Коджо, це моя мрія. Треба з чогось починати.
Але ти можеш грати й тут.
Можеш стати наступною… Як там ту красуню?
- Джекі Аппіа. - Джекі Аппіа. Ага.
Мамочко, можна подивитися серіал?
Бу-бу, екранний час на сьогодні - все.
Закругляймося. Все одно ти не допоміг.
Секундочку, то моя Бекс?
Привіт, ріднесенька.
Слухай, скажи мамі, хай везе тебе додому, в Гану.
Привітайся з дядьком Коджо.
Привіт, дядьку Коджо.
Привіт, племінничко.
Усе, я кладу трубку. Люблю.
Сідайте, будь ласка.
Застебніть пасок безпеки.
Добре.
- Вибачте, мем? - Так, усе добре?
- Можна пиво, якщо не важко? - Я принесу, коли злетимо.
- Чудово. Дуже дякую. - Авжеж.
А що в мене для вас є.
Дивіться, хлопці.
Що?
Ти що, змусиш нас виконувати домашку в літаку?
Сьогодні будній день.
На щастя, вчитель з вами на борту літака.
Тату, це бездушно.
- Ти справжній монстр. - Так час мине швидше.
- Ой, вибачте. - Даруйте.
- Це моє місце. Дякую. - Авжеж.
Так, це «Трініті» 1483.
Ми готові до зльоту. ДжФК 22-ліва.
Перевірка зльоту. Закрилки - на два і два.
Панель дистанційного керування настроєно. Курс 220. 1 220 метрів.
Автодросель готовий.
До зльоту готові.
Я зробив. Переходити до наступного?
Зачекай. Брат ще не закінчив.
Добре.
Подивися ще раз.
Спробуй побачити свою помилку.
Ти виконав на 90% правильно.
Дев'яносто - це добре. Відмінно з мінусом.
- Ой, помовч. - Едді, будь ласка.
Ти все знаєш. Ми вчора цілий день розв'язували.
- Не тисни на нього. - Він усе знає.
- Ти забув винести Х… - Едді, ти можеш заткнутися?
- Так. - Це що?
- Спокійно. - Хотів допомогти.
Казала: не говори так з братом.
Ну звісно, це я винен. Ніколи не Едді.
- Я не це мала на увазі. - Це.
- Я тобі допоміг. - Дуже дякую.
Синку, брат просто хотів тобі допомогти.
Мамо, він на три роки молодший. Він не повинен мені допомагати.
- Я розумію… - Він розумніший, ясно.
Ми беремо уроки фортепіано.
Я ледве опановую один пасаж, а він грає в Карнеґі-Холі.
Усього раз. То була студентська репетиція.
Я лежу щоночі й слухаю, як він вправляється на тому дурному піаніно.
Він ніколи не помиляється.
Жодного разу не промазав, ніколи.
Джордане.
У Лос-Анджелесі я більше не хочу навчатися вдома.
- Синку, ти… - Я запишуся в державну школу.
Чому ми взагалі вчимося вдома?
Ви занадто нас оберігаєте.
- Для нашої сім'ї так було краще. - Тобто для Едді.
Він потребує більшої підтримки.
Його цькували в другому класі.
То було п'ять років тому. Тепер він дасть собі раду.
Мамо, я хочу мати своє життя.
Дякую.
Дозвольте пройти.
- Це величезна картоплина? - Так.
Я пройшов рівень привида.
- Неправда. Не може бути. - Так, я пройшов.
То був навчальний рівень. Усе одно не рахується.
Прошу, сер.
- Дякую. - Так.
Самі клопоти.
- У мене й так проблем удосталь. - Мені здалося, тобі весело.
- Я розважився. - Опустіть столик.
Що бажаєте, сер?
Мені віскі з колою, будь ласка.
Столик, будь ласка. Прошу.
Ще щось бажаєте?
- Мамо, глянь. - Боже мій!
- Так, я наче… - Ти точно це береш.
Ні, вона коштує достобісіард доларів. І куди я її носитиму?
- На побачення. - Я туди не ходжу.
- Не кажи «побачення». - Ну, коли мутиш з кимось.
- Я не знаю. - Фу! Мамо, ні.
Тато дарує тобі цю сукню на день народження.
- Чумова сукня. Так. - Я… Здуріти, правда?
Слухай, усе це вінтаж.
Усе з 70-х років.
Дуже гарно. Просто краса.
Мамо, я хотіла спитати.
- А все… - Що?
Останнім часом усе нормально?
Ти про що?
Ну, між вами з татом?
Звісно.
Ну, в стосунках.
Донечко, у нас прекрасні стосунки. Ти ж знаєш.
Добре, але він останнім часом постійно в роз'їздах.
Це правда. У відрядження їздить.
Тобто він чудово забезпечує нашу сім'ю.
- Тому… - Я не кажу, що ні. Просто…
Він завжди такий працьовитий.
Я трохи за тебе тривожуся.
Чому?
Кицю, я в порядку.
Так задумано. Багато працювати.
А далі задум такий: він виходить на пенсію, і ми гуляємо.
- Вирушимо в круїз до Аляски… - Ясно.
…на великах через усю Скандинавію, річковий тур Євро…
- Увесь набір. - Так?
Не хвилюйся за мене. Знаєш, чим варто перейматися?
Потрібні туфлі.
Мамо, я не маю часу на туфлі.
Ти про що? Мані-педі в нас о третій.
Ді Ді, я думаю, ця річ вам теж неймовірно личить.
- Що скажете? Фантастика? - Боже мій.
Подивись. Я поміряю.
А тоді - туфлі.
- Луїсе, принесете туфлі? - Зробимо.
- До речі, розкішний вигляд. - Дякую.
Обов'язково беріть.
Ді Ді, я несу туфлі.
Стоп.
Ти чого на мене так зириш? До тебе є одне питання.
Вибачте, у мене кастинг.
Успіху.
Мало хто п'є джин, бо кажуть, що це напій грішників.
Однак я не можу сказати, що це правда.
- Буду готова за 15 хвилин. - Дякую, Коро.
Так. Добре. Зрозуміла.
- Треба швидко затвердити. - Добре, зараз.
Вибачте, ви не могли б трохи зачекати?
Офіс конгресвумен Вашингтон.
Ні, це Адріана.
Так, помічниця.
Добре, записала.
Офіс конгресвумен Вашингтон.
Сер, я попрошу вас не висловлюватися так…
Офіс Вашингтон.
Ні, конгресвумен дбає про всі складові…
Офіс конгресвумен Вашингтон.
Я розумію, це дратує. Дякую за дзвінок.
Мені шкода. Негайно розглянемо.
Офіс конгресвумен Вашингтон.
Так, нам про це відомо, ми все владнаємо.
Енджело, добрий день.
Я Адріана з офісу конгресвумен Вашингтон.
Рада знайомству. Вибачте за спізнення.
Ну, з'явилися, і на тому спасибі.
Ходімо.
Тепла немає, газу теж.
Орендодавець хоче всіх виселити.
На жаль, я не можу його забрати.
Я сама виховую двох дітей. І працюю на повну ставку.
Так.
У мого брата психічна хвороба.
Йому потрібна підтримка. І житло.
Він уже понад рік стоїть у черзі. Я просто…
- Хтось має допомогти. - Так.
Він довго не протягне.
Байроне, це сестра.
Я заходжу.
Вітаю, Байроне.
Байроне, ви мене чуєте?
Вийми кляті навушники,
ти ж бачиш, перед тобою леді.
Байроне, мене звуть Адріана,
і я працюю в офісі конгресвумен Вашингтон.
Ми організуємо вам допомогу.
Знайдемо житло, соціальну службу.
Як вам таке?
Байроне, подивитеся на мене, щоб я зрозуміла, що ви чуєте?
Добре. Все буде добре.
- Пішов я вже. - Добре. Гарної зміни.
Добре.
Слухай, увечері може подзвонити твоя сестра.
- Тому… - Що?
Коли прилетить, хоче поспілкуватися. Хвилюється, тому…
Що ти сказав?
Нічого. Може, хай подзвонить тобі, коли приземлиться.
- Навіщо? - Бо це твоя сестра.
З якою в мене дуже складні стосунки,
- і ти про це знаєш. - Та я…
Я думаю, може, тобі корисно буде з нею побалакати.
Розмовляти з людьми.
Я з нею говорила. Не допомогло.
І мені не подобається, що ви плетете проти мене змову.
Це не змова.
Просто я подумав, що, може,
тобі нестерпно тримати це все в собі.
Тому ти передаєш мене сестрі, а сам тікаєш у свій барліг?
- Я йду на роботу… - Щоб ні з чим не розбиратися.
Слухай…
не вона мені дзвонила, а я їй.
Мене дуже тривожить твій стан,
і я не знаю, чим тобі допомогти,
і мене це просто жахає, тому я набрав…
Що тривожить?
Доктор Берковіц радив подумати
- про всиновлення. - Він мудак.
Він наш лікар-репродуктолог, і його турбує кількість…
турбує число…
кількість…
Викиднів?
Можеш вимовити це слово.
Може, ходімо в агентство з усиновлення?
Або прикиньмо, які в нас є варіанти.
Я не кажу, що треба опускати руки. Але
- можна паралельно вивчати варіанти. - Джон, ми так не домовлялися.
Ми тричі переробляли цю кімнату…
- Цього ніколи… - …для трьох дітей.
У нас на стінах три шари фарби.
І мені страшно, бо я не знаю, як це позначається на тобі,
твоєму тілі, на твоїй душі й на нас.
Я думаю, можна любити дитину і з чужою ДНК.
- Добре знати твої думки. - Та перестань.
- Іди на роботу, Джон. - Та ну. Не замикайся в собі.
Іди на роботу.
СПОЧИВАЙ З МИРОМ, ПРОДІДЖІ
У мами важливий кастинг.
Ура!
Так, це велика радість. Роль у дуже крутому фільмі.
Єдина проблемка - це в Лос-Анджелесі.
Ти знову їдеш у Лос-Анджелес? А можна з тобою?
Цього разу - ні. Але ти залишишся з Лізою та Оді.
Надовго?
На одну ніч.
Разочок переночуєш без мене і не помітиш, як я прилечу. Так?
- Чесно-пречесно? - Чесно-пречесно.
Не хвилюйся. Ходімо.
Шановні пасажири, це кабіна екіпажу,
знову говорить капітан.
Зараз я увімкну табло «Пристебніться»,
бо ми увійшли в зону незначної турбулентності.
Також попереду сильні зливи.
Ми на зв'язку з диспетчерами повітряного руху.
ПЕРША ОБРАНА ТЕМНОШКІРА ВАШИНГТОН
Розчарував, бо й досі не відкрив справу.
Я йому скажу.
І не дозволяй йому себе заплутати.
Ти ж знаєш, я не з тих.
- Зараз не час. - Це терміново. Будь ласка.
- Одна хвилина. - Добре.
Байрон Вільямс.
Розумово неповносправний, ризик самогубства, живе в небезпечних умовах.
Я знайшла йому хороше місце.
Пільгове житло з підтримкою, але там зволікають.
Якби ви зробили один дзвінок…
- Ти знаєш офісний протокол. - Знаю.
І не зловживаю привілеєм наших стосунків.
А що ти, по-твоєму, робиш?
Я знаю, що ваш час - на вагу золота,
а щоденна праця дуже важлива.
Підлещування зараховано.
Твоя робота надзвичайно складна, але ти все робиш правильно.
А чому я відчуваю, що нічого не виходить?
Вибачте. Але в мене щодня нескінченні дзвінки,
і таке враження, що я топчуся на місці.
Він довго не протягне.
Один дзвінок.
Будь ласка.
Давай номер.
Зараз.
Дякую.
І забронюй нам столик у «Рустері».
Дівчинко, тобі треба випити.
Я знаю, що ви скажете. Треба гартуватися. Давати раду.
Вибач за неприємну правду, але ти - еталон держслужбовця.
Співчуваю.
- Вітаю, конгресвумен. - Як справи?
- Бабусю. - Не називай мене так.
- Ми не в офісі. - Але на роботі. Потрібні чіткі кордони.
Мадам конгресвумен.
Набагато краще.
Ви - ікона, чорт забирай.
Коли люди на вас дивляться, вони думають…
«Я хочу такою стати. Я хочу, щоб моя донька такою стала».
Мені ваші досягнення й не снилися.
Добре.
Можливо, я допомагаю прокладати шлях кольоровим жінкам,
але якщо такі сильні молоді жінки, як ти, не підхоплять ініціативу,
ми нічого не досягнемо.
Я розумію.
Тому ти маєш поборотися за моє крісло.
Що?
Тобто після мене. Я ще не померла.
Я… Н… Я не можу.
Я не така, як ви думаєте.
Я добре бачу, яка ти. Просто ти сама ще себе не знаєш.
Я собі прогнозую ще один термін.
А далі - 2026.
Гарно звучить. Правда?
Не знаю, що й сказати.
А зараз я побуду бабусею.
Коли бос пропонує тобі свою посаду, хапайся, дурненька.
Пасажири, як сказав капітан,
ми в зоні турбулентності.
Будь ласка, сядьте і пристебніться, негайно.
Так, чудова новина.
Авжеж, йому потрібне це місце. Я буквально зараз їм повідомлю.
Так, я вас наберу завтра вранці.
Добре. Бувайте.
Вітаю, це Адріана з офісу конгресвумен Вашингтон.
Є чудова звістка про житло для вашого брата. Я можу…
Що?
А як це…
Коли це сталося?
Я трохи подумала…
- Ага. - …і я звільняюся.
- Що? - Енджела…
- Та ну. - …прийміть мої співчуття.
Щиро співчуваю.
Усе, проходьте.
Роззуйтеся.
Вийміть ноутбуки.
Не хочу тебе залишати.
Я знаю.
Ти для того юнака зробила все, що могла.
Бабусю, я йду.
Іду з твого офісу.
І з політики.
І останнє, що я зроблю як твоя помічниця, -
відвідаю сьогодні похорон Байрона Вільямса.
Бабусю, він відібрав собі життя.
Я більше так не можу.
Сонечко, я люблю тебе.
І приймаю твоє звільнення.
Але, дитино, не переконуй себе в тому, що ти не зможеш.
- Скоро побачимося. - Бувай.
Вибачте.
- Ой, даруйте. - Нічого.
«МЕТС», УПЕРЕД
ЦЕ НЕ Я
У нас попереду доволі сильна буря.
Тягнеться приблизно на 60 кілометрів.
Доведеться відхилитися від курсу, десь на 30 градусів.
Прийнято.
Відхилення на 30 градусів підтверджено, Трініті 1483.
Едді, є розмова.
- Прошу сісти… - Едді.
Що?
Крім того, я попросив стюардес…
Слухай, тільки не психуй.
Що?
Я вирішив, що в Лос-Анджелесі піду в звичайну школу.
Що?
Я не знаю. Я просто…
Ми переїжджаємо, і я хотів щось поміняти.
Едді, це нормально.
Ходити до школи. Це норма.
Джордане, звичайні школи - відстій. Ти мені сто разів це казав.
Ми здобуваємо значно кращу освіту.
Ми не можемо бути разом щодня
до кінця життя, Едді.
- То це через дівчат? - Що? Ні.
- Тебе водять за член, розумнику. - Та ну, Ед…
Дуже вчасно. Ти мені зараз кажеш?
Я намагався тобі сказати. Але… Едді, перестань.
- Едді, стій. Заспокойся. - Можна пройти?
- Ні. Едді, ти мій брат. - Так.
- Ми завжди будемо… Едді! - Відійди!
- Що таке? Едді! - Шановні пасажири,
говорить капітан. Як ви бачите…
Мамо!
Синку, що сталося?
Джордан каже, що піде в звичайну школу.
Синочку.
То ти знала?
Ти моя мама, ти знала про це й не сказала.
- Котику. - То ти йому дозволиш?
Державні школи - відстій.
- Хіба не так завжди казав тато? - Я знаю, це занадто.
- Вибачте, йому не можна тут бути. - Одну хвилинку.
Пілот зробив оголошення,
- треба пристебнутися. - Мамо.
Це мій син. Будь ласка.
Гаразд, одна хвилина.
- Мамо. - Я розумію, забагато змін одночасно.
Усе було добре так, як було. Чому все має змінюватися?
Джордану потрібна незалежність.
Це природно. Я знаю, зараз ти не розумієш,
але через кілька років ти теж захочеш бути незалежним.
І я знаю, це боляче.
Я знаю, який це біль, але в тебе завжди буде він, а в нього - ти.
Даю слово.
- Переїжджаємо заради твоєї роботи. - Екіпаж, це капітан.
- Джордан піде до старшої школи. - Усім сісти.
Я не хотів переїжджати. Не хотів нічого міняти.
- Сонечко, я розумію. Чесно. - Не розумієш.
Не розумієш. Ти мала сказати
- до посадки в літак. - Повернися на місце.
Огидні зміни!
- Огидні твої сценарії… - Швидко!
- …ненавиджу тебе! - Будь ласка, не кажи так!
- Пристебнися. - Едді, я люблю тебе!
Усім прибрати ноутбуки.
Столики підняти. Турбулентність.
Я повинна зібрати весь посуд.
Столики підняти. Столики. Збираю весь посуд.
Дуже дякую.
- Усе гаразд. - Все добре?
Нормально. Все буде добре. Дякую.
Стюардеси продемонструють позу для вимушеної посадки.
Нахиліться вперед якнайдалі, міцно обхопіть себе руками.
Це тато. Цікаво, чи отримав наші дурненькі фотки.
Ти назавжди моя принцеса. А Зої - мій ангел. Ніжно люблю вас.
«Самотній пілігрим»? Про що це він?
Мені дуже шкода.
Ну, він нас любить.
Або коктейлів перебрав.
Мабуть. І таке може бути.
Виконай перевірку обох двигунів.
Надзвичайна ситуація, червоний рівень. Відмова обох двигунів.
Спробуємо перезапустити.
На цьому етапі готуйте салон до потенційного приземлення на воду.
У ДОРОЗІ ДО КАЛІФОРНІЇ!!!
ЛЮБЛЮ ТЕБЕ, СЕСТРИЧКО
Я ТЕЖ ТЕБЕ ЛЮБЛЮ
Я маю бути з рідними.
Усе буде добре.
Так. Так і буде.
Хлопці! Ви як?
- Нормально. - Добре.
- Мем! - Усі в нормі.
- Поверніться. - Це моя дружина.
Це моя сім'я.
- Мені треба бути з ними. Прошу. - Мем.
Вибачте, капітан чітко попередив, що всі мають сидіти.
Це мої діти.
- Я маю бути з дітьми. - Це їхня мати!
Мем, не змушуйте повторювати. Поверніться на місце.
Спокійно.
- Негайно, мем! - Джейн. Усе добре.
- Хлопці, все буде добре. - Джейн!
- Усе гаразд. - Добре.
- Після посадки. - Усе буде добре.
- Добре, бувайте. - Люблю тебе, ма.
- Мамо! - Бувайте.
Спокійно.
Мамо!
Спокійно, Едді. Усе буде добре. Це сильна турбулентність.
Говорить капітан.
Ми здійснимо аварійну посадку,
недалеко від міжнародного аеропорту Денвера…
Дякую.
Дай руку.
Я тримаю.
Едді, як ти там?
Тихо.
Едді. Все норм. Глянь на мене.
Я перевірив. До пляжу в Санта-Моніці ходить автобус.
Завтра вже будемо купатися в океані. Згода?
Тільки я і ти.
- Добре. - Усе буде гаразд.
Джордане, мені дуже страшно. Капець як страшно.
Розумію. Думай про пляж. Згода?
…прости гріхи наші,
як ми прощаємо винуватцям нашим.
Не введи нас у спокусу, але визволи нас від лукавого…
…Царство, і сила і слава…
Привіт.
Чорт!
- Вже близько. - Господи!
Обхопіться! Стоп! Пригніться!
Едді!
- Едді! Джордане! - Обхопіться!
Голови вниз!
Так, готуймося. Слухайте мене. Опустіть голови
- між колінами, зараз же… - Тату, страшно.
…швидше, опустили голови.
- Давайте. - Боже, поможи нам.
- Я тут, з вами. - Усім опустити голови!
Голову вниз. Голову.
Люблю тебе, тату.
Вниз!
Я вас люблю. Люблю.
Коли піду долиною смертної темряви, то не буду боятися злого,
бо Твоє жезло й Твій посох, вони мене втішать…
- Едді, не бійся. Спокійно. - Люблю тебе, тату.
Пригніться!
Люблю вас, хлопці.
Люблю тебе, тату.
Алло?
Так.
Буду готовий.
СЛУЖБА ПОРЯТУНКУ
Просто не той вигляд.
- Добре. Я розумію. - Кому, як не тобі, розуміти.
- Я не хочу прощатися. - Я розумію. Але треба йти.
- Справді? - Так, справді. Треба.
Люблю тебе.
Добре.
- З днем народження. - З днем народження. Бувай.
- Люблю тебе. - І я тебе.
ТРИГОНОМЕТРІЯ
ЕКСТРЕНЕ ПОВІДОМЛЕННЯ
ЛІТАК АВІАКОМПАНІЇ «ТРІНІТІ» РОЗБИВСЯ В КОЛОРАДО
Тут.
Господи.
Я тут.
Добре.
Добре. Я тебе витягну. Ану.
Усе буде добре.
Ось я, тут.
Я тут.
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ ЕНН НАПОЛІТАНО
Переклад субтитрів: Олена Любенко