Pažiūrėk į mane, bičiuli.
ARČULETOS APYGARDOS GELBĖTOJAI
Tau viskas bus gerai, vaiki. Pasirūpinsiu tavimi.
Edi.
Džordanai?
Edi?
- Džordanai. - Edi, padėk man.
- Ateinu. - Edi.
- Edi, aš mirštu. - Nebijok.
Ateinu.
- Padėk man. Aš mirštu. - Aš čia, Džordanai. Aš čia.
- Aš čia. - Edi.
Edi.
- Edi. - O Dieve.
Ei, bičiuli. Lik su manim, vaiki.
PAGAL ANOS NAPOLITANO KNYGĄ
SVEIKAS SUGRĮŽĘS NAMO
- Apeisiu ir tave išleisiu. - Čia stebuklingas berniukas.
Ačiū. Atsiprašau.
Atsiprašau. Tai asmeniška. Atsiprašau.
Ateik, mielasis.
Stebuklingas berniukas.
Kaip jautiesi grįžęs namo?
Tiesiog nekreipk į jį dėmesio, Edi.
Edvardai, tu Edis ar Edvardas?
Edi? Branguti, vėluojame.
Edi. Turime stalą. Ateik.
Edi, nagi.
Mano vardas Edvardas.
LABAI JUS ABI MYLIU, MAN LABAI GAILA. SU MEILE,
„Jūsų vienišas piligrimas.“
Kas per šūdas?
Sveiki. Ar čia paramos grupė?
Taip. Sveika atvykusi.
Galiu kai ką pasakyti, kol kiti neatėjo? Tik jums?
Žinoma.
Aš 16-a savaičių nėščia.
Vajetau.
Bet vienintelis, kas tai žino - mano vaikinas,
o jis mirė.
Su tėvais nesusikalbu, mes net nekalbame.
Nežinau, ar jo tėvai žino apie vaikelį.
Aš net nežinau, ar jie žino apie mane, bet laukiuosi jo vaikelio.
Ir dirbu pusę dienos, gyvenu šlykščiame bute su kambariokėmis ir…
nieko neturiu, klajoju po miestą
ir galvoju, gal Garis atsiųs man ženklą, o tai…
Aš kraustausi iš proto.
Žinau, kad čia gedinčiųjų grupė, bet mano bėdos atrodo rimtesnės.
Taip.
Atsiprašau, regis, man čia ne vieta. Turėčiau išeiti.
Palauk, ne.
Kuo tu vardu?
Linda.
Linda, paklausyk manęs. Ateik.
Žinau, kaip dabar jautiesi. Priblokšta. Ir pyksti.
Žinai, būna dienų, kai net nežinai, ar pajėgsi toliau gyventi.
Paklausyk manęs, tavo vieta - čia. Tavo vieta tikrai čia.
Ačiū.
Galiu tave apkabinti? Galiu apglėbti?
Mėgstu glėbesčiuotis.
Nori keksiuko?
Jie labai skanūs.
- Geriausi trijose kaimyninėse valstijose. - Gerai.
Gerą išsirinkai. Jis su
- šokoladine jūros druskos karamele. Taip. - Karamelė.
- Argi ne skanu? - Labai skanu.
Labai. Tikrai nesitikėjau, kad mane apkabins ir pavaišins keksiuku,
bet jei tai ir yra terapija, dalyvauju.
- Aš suprantu. - Išties skanu.
Sveiki.
Sveikos. Laba diena. Aš - Mailas.
Sveikas, Mailai. Aš - Di Di.
- Labas, Di Di. - Sveiki.
Aš vadovausiu paramos grupei.
Puiku. Gerai.
Taigi, jūs - ne psichiatrė?
Ne, aš ne psichiatrė. Aš - gedėtoja.
Čia jau viskas?
Nieko nepasakysite?
Kas nori, tas gali kalbėti, bet man tyla netrukdo.
Jokio ledo pralaužimo nei…
Aš, šiaip jau, išėjau iš darbo.
Nekalbant jau apie tai, kad palikau Edvardą namie su vyru,
o tai tas pats, kaip palikti dvylikametį vieną su vyru,
kurį labai myliu, bet jis ir pats kaip dvylikametis.
Palaukit. Sakėt, dvylikametis Edvardas? Tas Edvardas?
Tik pridėjau du prie dviejų.
Jūs - teta?
Taip. Taip, tai aš. Turbūt aš teta.
Užjaučiu, kad žurnalistai neduoda jums ramybės.
Kaip jis laikosi?
Kaip laikotės jūs?
Kažkaip tvarkausi.
Kažkaip tvarkausi, kaip ir mes visi.
Žmonės mane pamato ir pagalvoja:
„Ji - ta moteris, kurios sūnėnas išgyveno lėktuvo sudužimą.“
Bet jie pamiršta, kad aš taip pat…
ir moteris, netekusi vyresniosios sesers.
Ir savo šeimos.
Taigi, apskritai, kovas buvo gan šūdinas.
Labas, dukterėčia.
Galiu paimt?
Sveikas, Vėžly. Aš - Kodžas. Esu tikras, kad apie mane girdėjai.
Aš Beksės gražuolis dėdė iš Ganos.
Ne?
Išvis nieko negirdėjai? Ničnieko?
Ne, tai… Ji turėjo mane paminėti bent kartą.
Ar ne?
Nė karto?
Nieko tokio.
Dabar aš čia.
Aš tavimi pasirūpinsiu.
Džordanai, baik. Sulaužysi.
Jie turi tiek daug vaikiškų daiktų, bet neturi vaiko.
- Na ir kas? - Tai šiurpu.
Baik! Džordanai. Lipk…
Jie ateis ir pamatys. Džordanai! Išlipk!
Edi, kodėl mes išvis čia?
Mama negalėjo pakęsti tetos Leisės.
Nesąmonė.
Tai kodėl čia lankėmės tris kartus per visą gyvenimą?
O ar galėjome rinktis, Džordanai?
Vyručiai, metas vakarieniauti.
Užuodžiu žuvį.
Kaip manai, gal galėtume užsisakyti picą į namus?
Kas?
Gal duonos riekelę?
Oro linijos sumokės psichologui.
Manau, tai būtų gera mintis. Tiesiog, kad…
kad turėtum, su kuo pasikalbėti.
Žinoma, visada gali pasikalbėti su mumis.
Be abejo.
Bet tau tiek daug visko nutiko.
Ne, ačiū.
Gerai. Pagalvosiu apie tai.
Taip, gerai. Prašau.
Prakeikimas.
Gerai, tiesiog palaukit čia.
Mes vakarieniaujam.
Eikit šalin. Dinkit.
- Besa. Atsiprašau. - Ne, jūs jau sėdot vakarieniauti?
- Gal man grįžti vėliau? - Taip…
Nesu mačiusi nieko panašaus…
- Žinau. - …kaip vakar.
Visi tie žurnalistai.
Kaip jie nesupranta, kad žmonėms reikia trupučio privatumo?
Sveiki. Edvardai, labai malonu susipažinti. Aš Besa.
Mes kaimynai, mūsų žalios durys. Keistas erelio formos belstukas.
Aš nekalta, jis jau buvo, kai atsikraustėme. Belskis kada panorėjęs.
Jis truputį drovisi.
Mieloji, pasisveikink su Edvardu. Jis neįkąs. Ar ne, Edvardai?
- Mama. - Jau eisim,
jūs valgote. Iškepiau jums ryžių pudingo, pagal močiutės receptą, kaip Havanoje.
Neprivalėjai.
Nieko tokio. O tai - labai ypatinga daiktas.
Tai labai…
Čia selenito lazdelė. Ji turi gydančių galių.
- Gali pamojuoti ja prie įėjimo… - Jėga. Ačiū.
Sveika. Kaip sekasi, Šei?
Rimtai, mes čia, ko beprireiktų.
- Ar ne, Šei? - Eime.
Gerai, ačiū. Gerai.
Mums tavęs čia trūks, Adrijana.
Man irgi trūks šito darbo.
Kokie tavo planai?
Pradėjau mokytis Miesto koledže, urbanistinio planavimo skyriuje.
Pasikalbėjau su fakulteto dekanu,
jis pasakė, kad kitą semestrą galėčiau pradėti dienines studijas, tad…
- Puiku. Skamba nuostabiai. - Taip, toks planas.
Šaunuolė.
Aš čia, ko tau beprireiktų. Mes visi čia. Mes - šeima.
Ačiū, Kora.
- Turime apie šį tą pasikalbėti. - Taip?
Žinau, gedime tavo močiutės,
bet tiesa ta, kad į jos vietą atsiras daug norinčių.
Rinkimai pritrauks nacionalinį dėmesį. Žmonės jau skelbia pareiškimus.
Turime pristatyti savo kandidatą, ir padaryti tai greitai.
- Kalbam apie tavo močiutės palikimą. - Aš nekandidatuosiu, Kora.
Šiaip jau galvojau apie save.
Tu metei darbą ir įstojai į koledžą.
- Todėl pamaniau, kad ne… - Ne, aš nedalyvausiu.
Gerai.
Norėjau paklausti, ar galėtum mane paremti.
Kam rūpi mano nuomonė?
Tu - kongresmenės anūkė.
Žmonėms tai bus svarbu.
Dirbu čia 14-a metų. Aš jos Štabo viršininkė.
Išmanau savo darbą, pažįstu ją. Galiu laimėti rinkimus.
- Jei tau reikia laiko pagalvoti… - Ne, man laiko nereikia.
Aš tave remiu.
Ačiū.
Čarlzai.
Tu buvai mūsų ramstis.
Leidai jaustis saugiai ir…
KAMERONAS ČARLZAS KRISTOFERIS
…ir besąlygiškai mus mylėjai.
Ir…
žinau, kad mano išlaikymas kainavo išties nemažai.
Tu mane mylėjai tokią, kokia esu. Visada.
Ir mes visada tave mylėsim.
Ir ilgėsimės tavęs.
Sakyk.
Myliu tave, tėti.
- Aš pasakiau, ką norėjau… - Ačiū, mieloji.
- …per laidotuves, mama. - Nedaugžodžiauji.
Gerai.
Man neišeina iš galvos žinutė.
- Kokia žinutė? - Ta žinutė, mama. Kurią jis atsiuntė.
- Akivaizdu, jis tada… - Taip.
- …buvo labai susijaudinęs. - Bet jis turėjo būti su mumis.
Na…
Kad ir kiek laiko praleistų Los Andžele, jis visada sudalyvaudavo gimtadienyje.
- Sekundėlę. - Kas?
- Mūsų medis, mūsų liepa. - Koks medis?
- Ta… - Liepa.
Atsiprašau.
- O Dieve, mama. - O Dieve. Atsiprašau!
- Mama… - Atsiprašau.
ATSARGIAI
Čia augo liepa, ir jos nebėra.
Mama, jis su tuo nesusijęs.
O Dieve.
- Liepa, taip. - Taip. Jos nebėra.
Medis buvo senas. Labai gražus.
Kai čia buvome per laidotuves,
pasakiau laidotuvių namų direktoriui, kad aš…
Žievė atrodė šiek tiek papuvusi.
Bet dabar medžio nebėra.
O čia mano vyro kapas.
Ir jis net neturėjo skristi tuo lėktuvu.
- Jis pramiegojo savo skrydį. - Mama.
Todėl skrido kitu lėktuvu, kuris sudužo per mūsų gimtadienį.
- Mama. - Ir jis mirė, ir aš nežinau, ką daryti.
Jis buvo mūsų uola.
- Galim atsisėsti? Žinau. - Jis buvo mūsų uola.
- Galim atsisėsti? - Ir aš nežinau, ką daryti,
ir jo medžio nebėra.
Žinau. Prisėskim.
- Atsiprašau. - Galit apie tai paklausti?
Sėsk.
- Čia gera. - Taip.
Atsiprašau, regis, ne ten pataikiau.
Palaukit, ieškot paramos grupės?
Taip, paramos tinklo. Gavau elektroninį laišką.
- Tada atėjote ten, kur reikia. - Gerai, nes man reikia paramos.
Visų pirma…
Man reikia amerikietiško paso mano dukterėčiai, kad parsivežčiau ją į Ganą.
Negana to,
gaunu raginimus išsikraustyti iš labai grubios sesers buto šeimininkės,
grasinančios atjungti dujas ir elektrą,
jei neišsikraustysim iš buto.
Be to, mano dukterėčia nekalba. Su niekuo. Man reikia, kad ji kalbėtų.
Manau, čia kitokia paramos grupė, nei jūs manėte.
Čia - pokalbių terapija, pagalba kenčiantiems nuo sielvarto.
Aišku. Tai jūs kalbate apie savo jausmus?
Jei paaiškinti paprasčiausiais žodžiais,
iš esmės, taip.
Tęskite.
Taip. Duosiu 20 % nuolaidą, tai mano geriausias pasiūlymas.
Taip, bet mano mobilūs tualetai - aukščiausios kokybės.
Jie kvapnūs, nuostabiai kvepia.
Turime levandų, greipfrutų, ananasų, arbūzų…
Ne, arbūzai išparduoti. Klausykit,
mano konkurentai kvepiančių mobilių tualetų neturi.
Taip, perskambinkite man. Turite parą.
Gerai, viso.
Žmonės nemėgsta kalbėti apie šūdą, bet šūdas yra realybė.
Apie tai reikia kalbėti.
Taip, tikra tiesa.
Čia - nuomininkų teisių gynėjų grupės numeris.
Jei pasakysite jiems, kad jus nukreipė kongresmenės Vašington biuras,
jie pasirūpins, kad niekas nieko neatjungtų, kol ten gyvenate.
- Ir… - Gerai.
…dėl paso pamėginkite kreiptis į juos.
- Jie įsikūrę Kvinse… - Gerai.
…bet pas juos greičiausiai gausite pasą.
O dėl to, kad jūsų dukterėčia nekalba,
apie vaikus daug neišmanau, bet gal jai tereikia laiko.
- Ačiū. - Prašau.
- Kuo jūs vardu? - Adrijana.
Sėkmės Ganoje.
Gerai.
Gražu. Ačiū.
Man plyšo širdis, kad negalėjau būti šalia, kai jos netekai.
- Perrašinėjau scenarijų, aš… - Nieko tokio.
Galiu vėl gerti kiek noriu, be to, pamėginsime dar kartą.
Tai labai svarbu.
Taip, mėginsite vėl. Toks planas?
Taip, planas toks.
Skambinote į įvaikinimo agentūrą?
Džeine.
Jie randa šeimas vaikams, kuriems reikia namų. Jie geri ir jautrūs.
Taip, jie tikri filantropai.
Paima 50 000 dolerių iš pažeidžiamų, į neviltį puolusių žmonių.
Jei bėda piniguose, galiu padėti. Aš…
Nesimėtyk savo pinigais. Nereikia.
Suprantu, kad mama padovanojo tau savo auksinę reprodukcinę sistemą,
o aš paveldėjau tik žandikaulio sąnario sutrikimą, bet nepasiduodu.
Noriu kūdikio, nenoriu įsivaikinti, ir tu, po galais, turėtum man to palinkėti.
Tu - mano vyresnioji sesuo.
Šiurpu.
Kieno čia striukė?
Ji buvo namie. Man reikia ko nors minkšto, į ką atsitrenkti.
Tavo tėčio ar ką?
Man reikėjo ko nors minkšto, į ką atsitrenkti.
Ji kabėjo spintoje. Nieko prieš, Andersonai Kuperi?
Kuo čia užsiimi? Kas tai?
Treniruojuosi važinėti riedučiais.
- Važinėji riedučiais? - Taip.
Ruošiuosi. Dalyvausiu atrankoje.
- Ir koks jausmas išgarsėti? - Nesu garsus.
Gerai. Tai sakai, kad visi tie žurnalistai čia atvažiavo
pažiūrėti, kaip auga tavo tetos kiaulpienės?
Tau čia…
- Čia? Niekis. - Kraujas. Taip.
Esu baisiau užsigavusi.
Būtum matęs prieš savaitę. Buvo juodai mėlyna. Kietai atrodė.
Matai šitą ir šitą?
- Ir šitą? - Taip?
Viskas dėl riedučių.
Atrodo gan pavojinga.
O kaipgi.
Čia žaizdos po lėktuvo sudužimo?
Taip.
- Yra daugiau rimtų sužeidimų? - Daugiausia kliuvo kojai.
Taip, pastebėjau. Galiu pažiūrėti?
Žinoma.
Bjauru. Koja sugis normaliai?
To dar nežino. Tikiuosi.
Turbūt užknisa.
Noriu pasakyti, turbūt galėjo būti daug blogiau.
Žodžiu, man jau metas.
Gerai.
Iki pasimatymo.
Taip, iki.
Manau, turėtume pradėti tikėti Dievą.
Taip, kurgi ne.
Ne, aš rimtai.
Tik taip galime išlikti kartu. Tu, aš…
Mama ir tėtis.
Negali tiesiog pradėti tikėti Dievu. Taip nebūna.
- Ką tu darai? - Meldžiuosi.
Mes net nesam žydai.
Mes pusiau žydai.
Iš tėčio pusės.
Judaizmas perduodamas motinos linija.
- Negali tiesiog pradėti tikėti Dievą. - Gal liausiesi vaidinti visažinį?
Gerai?
Tai vyno malda. Tai nieko nereiškia.
Negali tiesiog pasakyti, kad tiki Dievą ir tikėtis, kad mama su tėčiu grįš.
Tai ką siūlai, blemba?
Gal sugalvok ką nors geresnio?
Amen.
Labanakt, kvaileli.
Pagarbiai pranešu, kad kandidatuosiu į Niujorko 13-ojo kongresinio rajono
vadovės postą.
Pažįstu šį rajoną geriau nei kas kitas.
Pažįstu kongresmenę Vašington geriau nei kas kitas.
Žinau šį darbą geriau nei kas kitas.
Esu tinkamiausias asmuo šiam darbui.
Dieve, tavo istorija tokia nuostabi.
Išgirdęs apsiverkiau. Visa šalis apsiverkė.
Tai Dievo darbas. Kitaip negali būti.
Tave išgelbėjo Dievas.
Ačiū.
- Sveiki. - Sveiki.
Sveiki.
Jo žaizdos gyja.
Apsidžiaugiau pamačiusi, kad jo kairė koja tapo judresnė.
Tai puiku. Tai labai gerai. Taip ir maniau, kad gerėja.
- Argi nesakiau, Džonai? - Taip, ji…
Bet man labai neramu. Jis numetė dar daugiau svorio.
Žinau. Jis - viena oda ir kaulai. Aš tuo rūpinuosi.
Domėjausi viskuo.
Esu savotiška mitybos entuziastė, todėl nemažai jau žinojau.
Dabar, kai jis galiausiai grįžo namo, tikrai galiu tuo pasirūpinti.
Kai kurių patiekalų, patiektų ligoninėje, net maistu nepavadinsi.
Čia - turinys.
- Tai puiku. - Receptai - gale.
Ponia Kertis, turite išklausyti.
Esame kritinėje padėtyje.
Vertinant jo svorį, Edvardas - penktame procentilyje.
Viskas krypsta blogyn.
Jei svoris nepradės augti, turėsiu vėl paguldyti jį
ir įstatyti maitinimo vamzdelį.
To niekas nenori.
Jis turi valgyti.
Nesvarbu, ką.
Turite pasirūpinti, kad šio berniuko kūnas nedelsiant gautų kalorijų.
Gerai?
- Di Di. - Labas, Bredai.
- Kaip laikaisi? - Aš be galo užjaučiu.
- Labas. Ačiū. - Aš…
Neįsivaizduoju, ką tu išgyveni.
Tai kažkas kitokio.
Turiu pasakyti, kad pažiūrėjęs nesuprastum.
- Tu graži kaip visada. - Ačiū.
Taip. Gal reiktų…
- Taip. Ačiū. - Gerai. Taigi…
Di Di, ar jūs su Čarlzu kalbėjotės apie finansus?
Apie turtą ir įsipareigojimus?
Žinai. Tai buvo jo sritis.
Mano kairysis pusrutulis nedirba.
Todėl, ačiū Dievui, jis buvo, žinai, koks jis buvo.
- Jis tuo rūpinosi. - Taip.
Aš išmoksiu.
Aišku. Supratau.
Na…
Nėra kaip kitaip pasakyti.
- Yra nemenka skola. - Skola?
Taip. Namas buvo užstatytas.
Grynųjų pinigų srautas - neigiamas.
Pensijų fondas ištuštintas.
Po to, kai jis išėjo iš „Leighton“, padėtis labai suprastėjo.
Jis neišėjo iš „Leighton“.
Di Di, Čarlzas neteko darbo prieš pusantrų metų.
Ne.
To negali būti, nes jis man nepasakė.
Jis būtų man pasakęs. Mes vienas kitam viską pasakom, tad…
Apgailestauju, Di Di. Tikrai.
Jis manė, kad pataisys jūsų finansinę padėtį.
Žinau, kad stengėsi.
Todėl aš ne… Ką tai reiškia?
Zoja mokosi Barnarde. Jai liko treji meti, kol…
- Ką tu man sakai, Bredai? - Gerai. Na…
Žinai, ką? Viskas išsispręs.
- Tikrai? Gerai. - Na…
Aš ne… Nesuprask klaidingai. Turim daug nuveikti,
bet iš pradžių reikia atsikratyti visko, kas nėra gyvybiškai būtina.
Turim nustoti leisti pinigus. Tuoj pat.
Narystės klubuose, drabužiai, brangios vakarienės.
Turi parduoti visą turtą,
išskyrus gyvenamąją vietą.
Mes turime tik butą Džersyje.
Kaip žinai, namą Vermonte jau pardavėme, taigi…
Ne. Kalbu apie butą Los Andžele.
Mes neturim buto Los Andžele.
- Gal norėtum stiklinės vandens? - Taip, mielai išgerčiau. Ačiū.
Tuoj grįšiu.
Nekenčiu šitos parduotuvės. Niekad čia neinu.
Paprastai važiuoju gerokai toliau, į „Whole Foods“,
bet net ir jie didžiąją dalį produktų vežasi iš kitų šalių,
todėl jų anglies pėdsakas tiesiog… Tiek to.
Noriu pasakyti… Tu supranti. Aš…
Man nuvažiavęs stogas.
Tai, kas įvyko - nesąžininga, Edvardai.
Žiauriai užknisa.
Aš irgi negaliu valgyti.
Žinau, kad nepakeisiu tavo mamos.
Žinau, kad negaliu to padaryti ir nesistengiu.
Bet aš - tavo teta.
Ir pasistengsiu kuo geriau tavimi pasirūpinti. Pažadu.
O aš žodžio nelaužau.
Taigi, sutarėm.
Mes ten užeisim, tu išsirinksi, kas tau patinka,
aš pagaminsiu, o tu pavalgysi.
Gerai?
Gerai.
Einam.
Gerai.
- Šitie? - Taip!
Puiku. Nuostabu.
Gerai.
Taip. Imk. Žinoma.
Edvardai, aš greitai nueisiu ir nupirksiu mėsos mėsinėje.
- Niam. - Gerai.
Tu rinkis toliau. Tau puikiai sekasi. Gerai? Tuoj grįšiu.
Aš labai užjaučiu, Edvardai. Labai užjaučiu.
Kas tu?
- Labai užjaučiu, kad netekai brolio. - Ką?
Amen.
Akmuo, popierius, žirklės, rodyk.
Popierius uždengia akmenį.
O Dieve!
Jam nustatė dehidrataciją. Dabar jis jau namie.
Būklė stabili. Bet jis nėra sveikas.
Pagal savo svorį, jis penktame procentilyje.
Ir nedaug trūksta, kad jį vėl paguldytų į ligoninę.
Gydytojai nėra tikri, ar jis kada nors atsigaus.
Aš mėginau…
Pastaruosius devynerius metus mėginau pastoti.
Gal yra priežastis, dėl ko nepavyko.
Aš nemoku būti motina.
Ir tikrai nemoku būti Edvardo motina.
Jaučiuosi lyg šokčiau virš bambos.
Aš skęstu.
- Ačiū, Leise. - Taip.
Regis, laikas šiandien baigėsi. Tuoj ateis choristai.
Jei galima, norėčiau jus apkabinti.
Niekas nemoka būti motina.
Bekse.
Bekse, metas eiti.
Bekse, galėsim papiešti grįžę namo.
Nesakei, kad tavo dukterėčia - menininkė.
Galiu pažiūrėti, ką pieši?
Vajetau.
Čia ne šiaip sau drugeliai. Aš juos lyg ir atpažįstu.
Jie iš Gamtos istorijos muziejaus, ar ne?
Labai gražu. Ten mano mėgstamiausia vieta visame pasaulyje.
Ir mano.
Beje, aš Adrijana.
Aš Beksė.
Gal tu išalkai?
Kas buvo, tas pražuvo.
Tiesiog suirzau, kai ji pasakė, jog yra tinkamiausia tam darbui.
Ji kandidatuoja į postą. Žinoma, kad ji taip sako.
Ji nėra geriausias žmogus tam darbui.
O kas geriausias?
Norėjai pasakyti, kad tu.
- Ne, nenorėjau. Ne. - Taip. Norėjai.
Ne. Aš… Ne.
Nesvarbu. Gal ir norėjau.
Tai kodėl nekandidatuoji?
Vaikščiojau į biurą kartu su močiute
nuo tada, kai man suėjo penkeri.
13-asis kongresinis rajonas yra užkoduotas mano DNR.
Visą gyvenimą norėjau tapti kongresmene.
Močiutė buvo mano didvyrė.
Bet kai pradedi dirbti biure, tam tikra prasme nusivili.
- Kuo? - Politika.
Tiesiog yra tiek daug žmonių, išklydusių iš kelio,
nenoriu tapti viena iš jų.
Žinai, kartais kelią renkamės ne mes patys.
Kartais mūsų kelias pasirenka mus.
Kaip filosofiška.
Ačiū.
Turėtum kandidatuoti. Tu neišklysi iš kelio.
- Aš tik… - Kas?
Aš tik nežinau, kada būsiu pasirengusi.
Adrijana, tu jau pasirengusi. Ir niekad nebūsi pasirengusi.
Labas.
Tau jau atnešė valgyti.
Alio?
Kalbėsit? Alio?
Čia Čarlzo Kamerono butas?
Taip. Atsiprašau, kas skambina?
Šikniau, Čarlzai!
Išdūrei mane!
Mes visi gedime savaip.
Savo laiku.
Tikiuosi, kad šioje grupėje suteiksim vieni kitiems tiek laiko, tiek erdvės.
Tačiau turime suprasti, kad nėra pagijimo formulės.
Nėra magiškos kulkos.
Mes išgyvensime. Bet nebus nė vieno nenukentėjusio.
- Tu tikrai nieko prieš? - Stengiuosi.
Sėskis.
Tai gali būti nuostabiausia mano santuokos diena.
Skanu.
Labai džiaugiuosi, kad patiko.
Atsigerk vandens. Organizmui turi jo netrūkti.
Kukurūzų dešrainiai.
Dangiškoji mana. Paragauk.
- Aš… Ne. Ačiū. - Ne, rimtai. Tik kąsnelį.
Šlykštu.
Ir skaniausia, ką esu valgiusi.
Ką darysime su tiek maisto?
Manau, truputį persistengiau.
Ne. Suvalgysim. Nesuk dėl to galvos.
Gerai, brangusis. Kambarys dar nebaigtas.
Taip, pagaliau atvežė lovą.
Trūksta kelių varžtų, keli iš jų gali būti labai svarbūs.
Galim perdažyti, jei nepatinka spalva. Ir gali išsirinkt kitą patalynę.
Ne. Ji labai graži. Ačiū.
Tiesiog palauk, Edvardai. Tiesiog palauk.
Labos nakties.
Gerai.
Gerai, labanakt. Saldžių sapnų.
Jei pasidarys šalta, šūktelk. Ar jei ko prireiks. Mes už sienos.
Akmuo, popierius, žirklės, rodyk.
Popierius uždengia akmenį.
Akmuo, popierius, žirklės, rodyk.
Popierius uždengia akmenį.
Labanakt, kvaileli.
Labas, Edvardai.
Mums liko per daug.
Ačiū.
Taip, gerai.
Šei namie?
- Šei? - Šei! Tu apsirengusi?
Šei.
Šei. Ar Edvardas gali užeiti pasisveikinti?
Koks skirtumas.
Gerai.
Kietas kambarys.
Vaje, ačiū.
Turiu eiti miegoti. Jau greitai.
Jei naktį neišmiegu aštuonių valandų, nutinka blogi dalykai.
Aišku.
Tu nieko prieš, jei pernakvosiu pas tave?
Čia?
Ant grindų.
Turbūt ne.
Labanakt, kvailele.
Ką pasakei?
Gal galėtum pasakyt tą patį?
Ką? Kodėl?
Prašau.
Labanakt, kvaileli.
Išvertė Sandra Siaurodinė