Тицьнула тобі в руки? Загадкова дівчина?
- І нічого не пояснила? - Ні.
М.О.Х.
Тут має бути прихований зміст.
Вона хотіла, щоб ця річ була в тебе. Це щось значуще.
Може, вона це зробила навмання.
Типу лежало в неї в кишені, і вона вирішила, ну, віддати мені.
А може, світ плаский, Бога немає,
а Тейлор Свіфт - смертна.
Що там?
Усе.
Усі наші речі.
Умієш грати?
Ні. Не дуже.
Я насичу організм водою.
10:00 - M.O.Х. 10:00 ЗАВТРА
ФАЛАФЕЛЬ
ПЛАСТИРІ
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ ЕНН НАПОЛІТАНО
Милий Едварде
До уваги персоналу…
Закінчується посадка на рейс 818 до Лос-Анджелеса.
Пасажири рейсу 818, пройдіть на посадку.
Чорт!
- Вибачте. - Вітаємо.
Вибачте.
- Привіт. Який цікавий збіг. - Привіт. Як ти? Так.
А ти тут звідки? Неймовірно.
Та, в мене сталася халепа з багажем,
- але я знайшла техніка… - Це жахливо. Так.
…тому скотч. Перемотали.
Я… надіюся…
- Мені треба в економ… - Так.
- …але приємного польоту. - Приємного польоту, Лейсі.
Я Лінда.
- Лінда! Господи. - Лейсі - тітка. Так.
- Нічого. - Точно.
- Не страшно. Це… Приємного. - Добре. Тобі теж.
- Вибачте. - Пусте.
Демонструй владність. Командуй.
Добрий день. Я Адріана Вашингтон, і я балотуюся в Конгрес.
Так ти їх налякаєш.
Я Адріана Вашингтон.
Можливо, ви мене знаєте, бо я - онука Роуз Вашингтон, а…
кумівство - це круто.
Холера. Добре. Вітаю.
Гаразд.
Вітаю. Добридень. Привіт.
Вітаю. Я Адріана Вашингтон, і я балотуюся в Конгрес.
Наче хтось помер.
Але хтось таки помер.
Вітаю. Я…
Та що ж таке.
Що тут таке? Господи.
Що за херня?
Хазяйка трохи нечемна, але нічого страшного.
Так ми вчимося.
Щоб жити там довше, потрібен адвокат, а це гроші на вітер,
бо ми поїдемо в Гану, щойно тобі зроблять паспорт.
Але це набагато кращий план.
Друг мого кузена, Айзек, має для нас квартиру.
Можемо там жити, скільки заманеться,
їсти всю ганійську їжу.
У нього 300 відгуків з п'ятьма зірками. Влаштовує?
Добре.
Ходімо.
Добре.
Коли ти востаннє був у майстерні?
Не знаю. Я був малий.
Здається, сім-вісім рочків було?
Мабуть.
А навіщо мені йти з тобою?
Бо ти не готовий іти до школи.
Тобто як це, до школи?
Навчання вдома не буде. У нас робота.
Усе буде добре. Ви в одному класі з Шей.
Ми з твоєю мамою майже щодня приходили сюди після уроків.
Чому ти тут працюєш?
Ну, це ж сімейний бізнес.
Мама тут не працювала.
Вона неперевершено вміла писати.
Металообробка їй була ні до чого.
Їй світила Пулітцерівська премія.
- Добре, що ти повернулася. - Венделл.
- Пам'ятаєш мого племінника, Едварда? - Ага.
Хріново, що так сталося, Едді.
Дуже тобі співчуваю.
Він віддає перевагу «Едварду».
Нічого страшного.
- Ну добре. - Працював на токарному верстаті?
А пустите?
Ти здурів? Йому не можна до верстатів.
Чому?
Йому 12 років.
Я тебе навчав восьмирічну.
Коли підростеш.
Добре. Сяду тут, побайдикую.
- Лінда. Привіт. - Боже. Привіт.
Важкий був переліт, так?
Мене знудило.
О, ні.
Що тебе привело в Л.А.?
Я прилетіла до батьків Ґері, з якими не знайома.
І як я казала,
вони не знають про мене. І про дитину,
але заслуговують на те, щоб знати.
А розказувати в «Зумі» я не хотіла, тому…
А ти?
У мого чоловіка був тут бізнес, тому я… Ну,
мені треба завершити кілька справ.
Якщо захочеш випити кави, поки…
- Ми обидві в місті. - Це було б чарівно.
- Я з радістю. Так. - Так.
На жаль, маю дуже щільний графік,
але бажаю успіху з батьками Ґері. І дбай про дитинку.
- Так. - Побачимося.
- Бережи себе, Ліндо. - Бувай.
Я не збиралася на весілля.
То була далека кузина,
і мої батьки йшли, а ми не розмовляємо.
Але я пішла і зустріла чарівного морського біолога,
який годинами базікав про китів.
І ми… Ми закохалися.
Ми не маємо причин сумніватись у ваших словах,
але Ґері був…
Як сім'я, ми були дуже близькі.
Ґері нам усе розказував. Але про вас ніколи не згадував.
Добре.
Ясно.
Слухайте, я розумію, на що це схоже.
Ми… Я не… Мені від вас нічого не треба.
Я ні про що не попрошу. Я… Чесне слово…
Я приїхала сюди розказати вам… Прилетіла повідомити…
Я хотіла розповісти віч-на-віч…
що я вагітна.
І збираюся народжувати.
Але я нічого не прошу. Чесне слово.
Ви м… Прошу, повірте мені. Мені нічого не треба.
Ти вагітна. Тобто від…
Від Ґері. Так.
Якщо ти нам брешеш, це буде найжорстокіше, на що здатна людина.
Господи. Я не брешу.
Боже мій.
Приїхали.
Дякую. Що ж.
Ого. Та ви що.
Не оцінюй книжку за обкладинкою.
Це щось неймовірне.
І погляньте, яке умеблювання.
Наче вже підготували до продажу.
Килим прибрати, додати аксесуарів - і зможемо продати.
А ця к… Ваш чоловік був музикант?
Ні, не був.
Яка гарна постіль.
Марки «Парашут»?
Гадки не маю.
Стопроцентний відповідник.
Підозрюю, що так.
Підозрюєш?
Підозрюєш.
Ну гаразд. Схоже на відповідник.
Стопроцентний.
Музей особливостей та химер на Мангеттені.
МОХ. Мох. Січеш?
Саме звідти ця штучка. Це типу її походження.
Ага, ти казала. Багато разів.
Так, я все розслідувала,
а тебе взагалі не вразило?
Я думаю, що в тебе нав'язлива ідея.
І це нормальна реакція на події.
Загадкова дівчина втелющила тобі цю річ у супермаркеті навмисне.
Щоб ти поїхав туди. Це підказка.
Ага.
Послухай.
За все моє життя ніхто ні разу
не втулив мені висушену людську голову чи щось приблизно схоже.
Ніколи. Жоднісінького разу.
Ми в селі Наяк. Тут такої круті ніколи не стається.
Не можна просто забити.
І що ти думаєш робити? Вистежувати її?
Пиши Лейсі.
Скажи, що ми йдемо в гості до друга, грати на приставці,
аж до вечора.
Справді?
Ні. Друзів не маю, в ігри не граю.
Ми поїдемо в музей фріків, шукати загадкову дівчину.
Е ні. Нікуди ми не поїдемо. Однозначно.
Едварде, скажи чесно.
Невже не цікаво, хто та загадкова дівчина?
Рушаймо на пошуки пригод.
Добре. Непогано. Мені подобається.
Добре. Ти молодчинка. Гарні кольори.
А це що?
Це крило. Теж мені.
А тепер оранжевий.
- Чекай. - Я розгублена.
Ого, які люди.
Ви ще не в Гані?
Ні. Чекаємо на паспорт Бекс.
Півтора-два місяці.
Боже мій. Це ж чудово.
Тобто це не чудово.
Вам напевно кортить додому.
Ти прийдеш на групу?
Я ще не вирішила.
А хіба це таке складне рішення?
Так. До кінця тижня треба назбирати тисячу триста підписів, а в мене є 42.
Підписів для чого?
Для балотування.
У Конгрес. Ти таки йдеш!
Я не знаю.
Але без підписів я в бюлетень не потраплю,
тому на групу йти не варто. І ти знаєш, люди жахливі.
Вони жахливі. Підходять до тебе
і кажуть у вічі жахливі слова, а потім не підписують.
У бабусі була якась
сталева стіна навколо, а в мене її нема.
Я все відчуваю. Ось чому, напевне, Конгрес - не для мене.
Крім того, я не можу спати,
бо унітаз видає потойбічні звуки.
Він мене лякає.
- Ясно. Адріано. Це занадто. - Так.
- Давай усе по порядку. Згода? - Згода.
Почни з унітаза. Який там з нього звук?
Не знаю. Щось середнє між бульканням і кипінням.
Цікаво. А зобрази.
- Зобразити? - Так. Будь ласка.
Ну, я не…
- Як тобі це… - Відтвори звук.
Щось ніби…
Голосніше.
Цікаво.
- Я дуже добре знаю цей звук. - Так.
- Цю проблему я усуну. Отже. План такий. - Добре. Гаразд.
Ідемо ремонтувати свої душі.
А після групи - твій унітаз. Далі перейдемо до збору підписів.
- І ти станеш конгресвумен… - Ого.
…а я тебе підбадьорюватиму з Гани.
- Влаштовує? - Так.
- Ми спізнюємося. Ходімо. - Влаштовує.
- Добре. - Бекс.
Бери черепаху.
Вітаю, Черепахо.
Як ви? Привіт, Бекс.
Допомогти?
ЧАРЛЬЗ ТИ НАЗАВЖДИ МОЯ ПРИНЦЕСА
«Самотній пілігрим».
А ЗОЇ - МІЙ АНГЕЛ. ЛЮБЛЮ.
ДУЖЕ ШКОДА. ЛЮБЛЮ
ЩЕ РАЗ ДЯКУЮ ЗА ВСЕ.
НЕ ДОЧЕКАЮСЯ РОЗГРОМУ З ТОБОЮ!
З ЛЮБОВ'Ю! ЦІЛУЮ, ОБІЙМАЮ, НОЕЛЬ
ПОДАРУНОК: ЧАРЛІ ВІД: Н - РОЗГРОМ
2820, АРЧВУД-ПЛЕЙС, ПІВНІЧНИЙ ГОЛЛІВУД
Залишіть покупки біля дверей!
Ноель?
Так. Вибачте. Покладіть… покладіть покупки…
Ноель? Ґрін?
Так. Я можу вам допомогти?
Так. Можете.
Кажіть, чому трахалися з моїм чоловіком.
- Не зрозуміла? - Чарльз?
- Вибачте, мем, я не розумію… - Чарльз Крістофер Кемерон?
Чарльз Кемерон?
Чарлі.
Ви, мабуть, Дірдра.
Я Ді Ді. А його ім'я - Чарльз. Не Чарлі.
- Було. - Я дуже співчуваю вашій втраті.
Не треба мені вашого довбаного співчуття.
Усе гаразд?
- Господи Боже. - Що ви сказали дружині?
Дружині?
Це дружина Чарлі.
Я дуже співчуваю вашій втраті.
Я лише кілька разів бачився з Чарлі, але він був такий чудовий.
Я дуже рада, що ви…
Що за хрінь тут коїлася?
- Вибачте. І ти, мале. - Нічого.
Може, забереш Скай?
Тихо, тихо.
Може, зайдете…
Ні, дякую. Ні, дякую.
Я такого не п'ю.
Звідки ви знали мого чоловіка?
Я керую молодіжним центром ЛГБТК у Північному Голлівуді.
Ваш чоловік належав до наших найцінніших волонтерів.
Ні. Чарльз був республіканець.
Я сто разів його просила не називати їх «ці ґеї».
Це якесь безглуздя. Ну от як?
Він прекрасно працював.
Дивовижний був чоловік.
Але він покинув сім'ю.
Брехав нам і знищив нас,
тому ніякий він не дивовижний, Ноель.
Я знала, що він мусить часто їздити.
Он воно що? Він їздив до мене?
А тут був його дім? Він їздив побачитися з дружиною?
Так цей недоносок усе обставляв?
Я не знаю, що сказати.
Дірдро, я вам страшенно співчуваю.
Ви засмутилися. Слухайте, зайдіть, випийте комбучі.
З усією повагою, запхніть свою комбучу собі в сраку.
Чого вирячилися?
МУЗЕЙ ОСОБЛИВОСТЕЙ ТА ХИМЕР НЬЮ-ЙОРК
Ого, це найкрутіше місце на всій планеті.
- Ти знав про цей музей? - Ніколи не чув.
Тобі треба таке носити до школи.
Якби ж то.
Я стараюся вдягатися прикольніше,
але наче застрягла в коробці.
Коробці?
Ну, я типу неочікувано спортивна,
розумна зануда-ботанка з родзинкою.
Я з третього класу така. Намертво прилипло.
Досить особлива коробка.
Коробка є коробка.
Стережися, прийду уві сні.
За мною.
НЕЙМОВІРНА САМОСТИСКНА КІМНАТА
ВХІД ТУТ
Я її не впізнаю.
Ви точно ніколи її не бачили?
Це важливо.
На жаль.
Можна вам дати свій номер?
Подзвоніть, якщо її побачите. Я серйозно.
Добре.
А де висушені голови?
Добре.
А як тебе занесло в ролер-дербі? Схоже, випадково.
У дитинстві тато водив мене кататися на ковзанах, і мені зайшло.
У житті я була страшна незграба, вічно на все натикалася,
а на ковзанах почувалася нормальною.
А я в дитинстві ходив кататися на ковзанах у Центральний парк.
У мене з цим не склалося.
Крові було багатенько.
Джекпот!
То твій тато… Що з ним сталося?
Нічого з ним не сталося.
- Це через те, що… - Через що?
Тобто він з вами не живе, так?
Так. Слухай, Едварде.
Мій тато - не виродок, який мене покинув. Ясно?
Насправді він дуже класний. Але ти вже знаєш маму.
Її важко витримати. Усьому є межа.
Він просто з нами не живе. От і все.
Крапка. Кінець історії. І тему закрито, ясно?
Ясно. Я лише…
- Я ж сказала! - Добре.
Може, ти й правий. Це безглузда дурниця.
- Куди ти йдеш? - Я голодна.
Там не можна їсти.
- Чому? - Той рундук не дуже. Це для туристів.
Ідеально. Я туристка, прикинь?
Я не дозволю тобі це їсти.
- Не дозволиш? - Ні.
То ти знаєш, де краще годують?
Я знаю, де найкраща їжа. Ходімо.
Показуй дорогу, дивак.
- Любиш фалафель? - А що це?
Гаразд. Друже, залишилися ми з тобою вдвох.
Добре.
Зараз.
Як я хотіла добратися до цих кісок.
- Приємно, коли ти заплітаєш. - Справді?
Не так боляче, як у мами виходило.
Пам'ятаю, як мене бабуся заплітала.
Так боліло, що я її била кулаком.
Била?
Так, але ти не здумай.
Мама загинула в авіакатастрофі.
Так. Мені дуже шкода.
Вижив лише один хлопчик.
Так, я чула.
Жаль, що мама не вижила.
Так. Мабуть, це дуже-дуже важко.
А в тебе хтось загинув у тому літаку?
Так. Але не мама.
Тому я не знаю, як це.
Так.
МЕТРО 110 ВУЛИЦЯ КАТІДРАЛ-ПАРКВЕЙ
Стій.
Що з тобою?
Це мій будинок.
Слухай. Вибач, що розпитував про твого тата.
Я дурний. Я…
Я більше так не буду.
Та. Дрібниці.
То ти не перестанеш зі мною дружити?
Дурнику, я так само з тобою дружу.
Зайдемо похаваємо? Бо я зараз зомлію.
Так.
Вибачте, а ви зареєстрований виборець?
- Так. - Це вам.
- Ви живете в Гарлемі? Люблю Гарлем. - Давно.
- А я знала вашу бабусю. - Правда?
Дуже співчуваю вашій втраті.
Ви щойно з Маямі? Ласкаво просимо.
Це Гарлем. Вам тут сподобається.
Я живу за п'ять кварталів. Я тут виросла. Можу показати все цікаве.
Я вже не витримую. Нам потрібна безпека в державних школах.
- Так, хіба ні? - Безперечно.
Я хочу за вас боротися. Це мій дім. Я тут живу.
Я ходила до школи далі по вулиці.
Сто двадцять п'ята, знаєте?
Привіт. Я Адріана Вашингтон. Я балотуюся в Конгрес.
Думаю, всі погодяться, що ми пережили стільки розколів
за минулі кілька років.
Я хочу це змінити, хочу боротися за вас.
Цього навчала мене бабуся, і саме це я маю намір робити.
- Клас. - Так.
Але дякую за підписи. Гарного вам дня.
І проголосуйте на позачергових виборах.
Чи можу я просити про ваш підпис?
Підписати можна отут.
Але тільки якщо ви підтримуєте.
Давайте ручку.
- Можна ваш підпис? - Авжеж.
Прекрасно. Прошу.
Дякую. І вам. Дуже дякую.
Дякую. Бувайте.
Ми змогли! Молодці! Так!
Найкращий фалафель у Нью-Йорк.
Дякую, Фахіре.
Серйозно? Ми на годину відхилилися від маршруту заради цього?
Як ти ставишся до редису?
Ясно, що гидота.
Згода. Добре, чекай тут.
Едді, Едді, Едді.
Привіт, Фахіре. Два фалафелі. Без редису, більше тахіні.
Дві черешневі газованки, найхолод…
Найхолодніші, які є. Я знати.
Не кажи, що ти знайти собі дівчина, га?
Вона? Це не моя дівчина.
Це навіть не те щоб дівчина. Вона з півночі.
З півночі? А що ти робити на півночі?
Нічого особливого.
А як твій брат? Я нікого з вас не бачити тижнями.
Я вже думати, ви піти до інший фалафельник,
а потім згадати, що найкращий фалафельник - це я.
У нього все добре. Так. У Джордана все добре.
Він завалив алгебру,
і тато заборонив йому купувати фалафель, поки не складе.
Що ж, молодець твій тато.
У батьків тепер є ця проблема. Вони недостатньо тверді.
А треба бути твердий.
Так, тато добре це вміє.
Мама нам усе дозволяє,
але тато буває суворий.
То в них баланс. Ідеальні батьки.
Хоча, мабуть, ідеального нічого нема. Тільки оце.
Більш тахіні, без редис, дві «Чорні черешні».
І скажи брату, хай краще вчиться. Я за ним скучити.
- Усе гаразд? - Мені треба йти.
- Що? Чому? - Мені треба йти.
- Але ми щойно прийшли. - Мені треба йти вже!
Дарма ми прийшли.
Надіюся, ми не справили вчора погане перше враження.
Зовсім ні. Анітрохи.
Я все розумію.
Авжеж, це було досить дивно.
Усе це для нас нове.
На жаль, ми ще досі не оговталися від шоку.
Авжеж. Ні, це… Я теж. Це нормально.
Ліндо.
Ми втрьох тепер поєднані. Внутрішньо.
Так. Напевно.
Ми хочемо підтримувати дитину. Твою дитину.
Нашого онука.
Я вам дуже вдячна. Дуже. Але я нічого не прошу.
Ми хочемо брати участь у житті дитини.
Я думаю, Ґері теж цього хотів би.
Авж… Ні, авжеж. І я цього хочу.
Ми багато думали
і хотіли б, щоб ти поміркувала над можливістю жити з нами.
Вибачте, що?
Ми хочемо тебе підтримувати.
Хочемо, щоб дитина росла з нами.
Так. Авжеж. Але я живу в Нью-Йорку.
А які в тебе життєві умови у Нью-Йорку для дитини?
Ну, зараз я живу з сусідками.
Там для дитини умови не надто гарні, але я планувала з'їхатися з Ґері.
Тому я поки що розглядаю варіанти.
А чим ти заробляєш на життя?
Зараз я працюю хостес.
Але паралельно вчуся на бакалавра.
Це ж чудово.
Ми залюбки підтримаємо тебе, поки ти здобуваєш освіту.
Дуже вам дякую. Справді.
Але я просто… приїхала розказати вам про онука. От і все.
Але ж це не єдина причина твоєї появи тут, правда?
Якщо бути щирою перед собою?
Люба.
Ти ж казала, що для дитини немає належних житлових умов.
Ти не маєш ані грошей, ані ресурсів.
Не ладнаєш з батьками.
Не все це - цілковита правда. Це не вся історія.
Ти не розмовляєш з ними. Вони не знають про твою вагітність.
Я збиралася їм розповісти і…
Ти на четвертому місяці вагітності.
Батько дитини загинув у авіакатастрофі.
Ти приїхала сюди до того, як навідатися до рідних батьків.
Я не можу піти до батьків, це правда.
Але моє життя - в Нью-Йорку. Я живу в Нью-Йорку.
- Ми… - Я не… Я з вами майже не знайома…
Тобі вже не можна думати тільки про себе.
Ти повинна думати, як буде краще для дитини.
ЛГБТК-ЦЕНТР ПІВНІЧНОГО ГОЛЛІВУДУ
СВЯТКОВИЙ ЗБІР КОШТІВ 2022
- Алло. - Привіт…
Привіт, це Лінда.
Привіт. Як там справи з батьками бойфренда?
Не дуже добре.
Ой, ні.
Так, я просто дико самотня.
А ти як?
Нормально.
Кльово.
Можна мені…
Можна попроситися до тебе?
Так. Прихопи пляшку горілки «Тітос». І журавлинного соку.
Добре. Бувай.
Давай!
Давай.
- Їжа смачнюча. - Дякую.
- Мені теж подобається. - І тобі смакує?
- Їй смакує. - Це добре.
До когось тут повернувся апетит.
Ти їси. Це моя Бекс.
Бекс!
Бекс. Ти вболіваєш не за ту команду.
Це Камерун, а не Гана.
Вибач, дядьку Коджо.
Нічого. Навчишся.
Нічого.
Пора спати.
Ні!
- Уже пізно. - Добре.
Коджо. Дивися на м'яч.
- Так! - Давай!
Так! Ура!
Дякую.
- Спатки хочеш? - Це як табір.
- Ні. - Ні?
Так.
Добре. Заходьте.
Цей ресторан усе життя - за п'ять кварталів від моєї квартири,
- а я й не знала. - Так.
Добрий джолоф я нанюхаю скрізь.
Не віриться, що сьогодні ми зібрали майже 300 підписів.
Я ваша боржниця.
- Та ні. - Я ще не стомилася.
Буду з Адріаною.
- Бекс. - Ми скоро побачимося.
Обіцяю. Ходімо.
Так. Відчинено, відчинено.
Та-дам!
Ні.
Концентрація, 64, ані вагань, ані повторів.
Я перша, ти за мною. Категорія - морські істоти.
- Вугрі. - Крокодил.
Сонечко, все готове.
- Так! - Добре.
Та-дам.
Це моя кімната?
Ага. Іди сюди, оціни.
Слухай, тільки на цю ніч. Завтра ми знайдемо інше житло.
Живіть, скільки хочете.
Серйозно. У цій квартирі моторошно, коли нікого немає.
Ми можемо залишитися? Будь ласочка?
Тільки на цю ніч. Добре?
Усе. Добраніч, племінничко.
Дякую.
Та нема за що.
Ну, добраніч, конгресвумен.
Я так не думаю.
А я думаю.
Ну, добраніч.
Добраніч.
Вони хотіли, щоб я переїхала до них.
Деякі люди такі самовпевнені.
Це смішно?
Думаєш, я правильно зробила, поїхавши звідти?
О, так. Ти була на волосину від сюжету фільму «Дитина Розмарі».
- Повторити? - Ні, мені досить.
Це… я попиваю сік.
А як твої справи взагалі?
Знаєш, коли я росла, ми часто переїжджали.
Речей у нас було небагато.
Батько не втримувався на жодній роботі. Так було.
Мама казала, що батько запальний.
Нині це називають емоційним насильством.
Тому в 17 років я пішла з дому.
Знаєш, я поча… я пішла… я була офіціанткою
у млинцевій «Айхоп» у Патерсоні, коли закінчувала старшу школу.
І ти знаєш, я думала… може, податися в косметологію.
А тоді одного дня в «Айхоп» зайшов Чарльз.
Такий був дивакуватий.
Завжди усміхнений. Усмішка до вух. Очі блищать.
Через три тижні ми вже жили разом у його вбитій квартирі в Денвіллі.
І одразу ж ми утворили не просто пару.
Ми утворили команду. Загін.
Він - амбітна бджілка-трудівниця, а я - його життєва сила.
Я розважала керівництво,
спілкувалася з дружинами, зачаровувала чоловіків.
І ти знаєш,
Чарльз стрімко злетів по службовій драбині, як… як ракета.
І ми так розбагатіли, Ліндо.
Реально багатіями стали.
І я обожнювала кожнісіньку секунду цього життя.
Але я думаю, що це обожнювання, як шори, затуляло мені очі,
бо іноді здавалося, що все це - несправжнє.
А тепер виявляється, що, мабуть, так і було.
Ти в нормі?
Так, усе добре.
Я в порядку. Зі мною все буде гаразд. Нормально.
- Що це? - Не знаю. Якась «Кімната розгрому».
Можливо, секс-клуб для збоченців.
Ні. Це не секс-клуб.
Це таке приміщення, куди можна піти
і трощити різні речі.
Що? Бісовий Л.А.
У Нью-Йорку теж такі є.
Як це - трощити різні речі?
Тобто бити й ламати? Я не розумію.
У принципі, так.
Це безглуздо.
Привіт.
Як приставка?
Ми на ній не грали.
Я думала… А що ви робили?
Їздили в місто.
Яке місто?
Мангеттен. Ми їздили на Мангеттен.
Ви з Шей? Їздили на Мангеттен?
- З Бесою? - Ні.
- Як ви взагалі… - Автобусом.
- Так. Едді, це… - Едвард.
Мене звати Едвард.
Можеш називати мене Едвард?
Едварде, не можна їздити в місто, не попередивши мене. Ніколи.
ЗИМОВИЙ ОДЯГ ДЖЕЙН КРИХКЕ
Це треба робити акуратно, уздовж усієї деталі.
Ага. Чудово. Так. Продовжуй.
ЕДВАРДУ
Акуратно наскрізь. Угу. Тепер відводь назад.
А тепер потягни за оте. Можеш зняти. Тягни.
Прекрасно. Я беру тебе на роботу.
ЕДВАРД АДЛЕР
А можемо зробити ще одну?
Так.
Переклад субтитрів: Олена Любенко