РІВЕРВ'Ю СЕРЕДНЯ ТА СТАРША ШКОЛА
Ти як? Нормально? Усе добре.
Спокійно. Ходімо.
Ти ба, хто тут. Диво-хлопчик!
Відчепися, Слацкі.
Дайте пройти. Йо, чувак.
Народ, ми зрозуміли. Це Диво-хлопчик.
Вітаємо в «Ріверв'ю». Ти більше не вчишся вдома, Тото.
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ ЕНН НАПОЛІТАНО
МИЛИЙ ЕДВАРДЕ
Представник.
Ні… Представник!
Та що ж…
Алло. Добрий день.
Я розмовляла з людиною, але нас роз'єднали,
а я… намагаюся відмовитися від кабельного та інтернету.
Ні, цю інформацію я вже надала…
Не на моє. На чоловікове прізвище.
Ні, з ним поговорити не можна, бо він помер.
Ну послухайте.
Я два тижні стирчу в цій забутій богом дірі.
Мені треба відмовитися від послуг.
Але з ним… я ж вам сказала, з ним не можна поговорити, бо він мертвий!
-Ку-ку. -Господи! Що за херня?
Куди це ви? Ні. Я не зрозуміла.
-Це приватне помешкання. Геть звідси! -Та все норм.
-Предмети гігієни заберу. -Ні! Ви що?
Не можна так заходити… Як ви зайшли…
-Я тут живу. Господи. -Ви тут не живете.
Ну, раніше жив.
-Хто ви такий? -Т.
Т? Ваше ім'я – Т? Що ви тут забули?
Ноель написала Міці, а та виклала в групу.
«Усі, хто жив у Чарлі, заберіть манаття».
Ви заїжджаєте?
Це квартира мого чоловіка.
Здоров, Ді Ді.
Як ви знаєте моє ім'я?
Що ви тут робите?
У мене тут предмети гігієни.
Чарлі купив мені зубну щітку «Sonicare», а вона дорога.
Ти залишав тут щітку?
Господи, ти ж зовсім дитина. Скільки тобі років?
Шістнадцять.
Господи. Боже.
Так.
Розкажеш мені, чому ти тут жив?
Мені довелося піти з дому.
Я не справлявся.
Чарлі дозволив тут пожити, доки не знайду собі щось підходяще.
Пів року, десь так.
Він був дуже класний.
Співчуваю.
-А ти… Як ти кажеш, тебе звати? -Т.
Т, а можеш… просто зачекати? Секунду. Зараз…
Ти знаєш цього чоловіка?
-Еван. -Еван.
А він…
Хто він?
Я думаю, він кльовий.
А між Еваном і Чарльзом… Чарлі,
були романтичні…
Я намагаюся зрозуміти, чи чоловік був ґей.
Я не питав.
Але в нього гарна постільна білизна. Можливо, це показник.
Так.
Але ти не знаєш, чи були Чарльз та Еван…
Знаю одне.
Завдяки їм я мав співбесіду в «Боллівуд Байтс». І маю роботу.
Тож я спізнююся.
-Бувайте. -Бувай.
ДИВО-ХЛОПЧИКУ
Після 200 я збилася з ліку.
А їх усе шлють і шлють.
Треба їх повідкривати.
-Не можна. -Чому?
Бо… це протизаконно?
Ми його опікуни. А в цих листах – збочена херня.
-Я вже відкрила п'ять. -І це було неправильно.
В одному лежало пасмо жіночого волосся, Джон.
Хтось написав Едварду, що він горітиме в пеклі.
Йому не можна їх відкривати. У нього буде травма.
Дитині й без того дісталося.
-Ще один вкинули у двері. -Що?
Я с… сидів за комп'ютером і почув звук.
Дивлюся – а там листа вкинули в поштову шпарину.
-І ти не глянув, хто це? -Так!
Я вийшов за двері.
Але поки виходив, машина від'їхала.
Неподобство.
Це нав'язливість. Треба поставити на двері камеру.
Так. Погоджуюся.
-Їх треба спалити. -Не можна.
-Чому? -А якщо там є щось важливе?
Наприклад, лист від якогось його друга.
То що, дамо йому відкрити?
Ні! Тут стільки психів.
Добре, тоді відкриваємо ми.
Але нагадую: це федеральний злочин.
А палити їх – та сама фігня.
Що ж… Тоді треба брати більший мішок.
А можна поки що це відкласти?
Ми не віддамо їх Едварду і не розпечатаємо.
Добре.
Він не повинен забирати пошту і щось таке знайти.
Так. А поки що він не знайшов, тому…
Не варто їх тут зберігати.
-Забереш на роботу? -До себе на роботу?
Так, Джон. Ти працюєш у котельні.
Ти… сховаєш їх там у коробку? Зможеш?
Зможеш?
Так.
Добре.
Слухай, ми обоє робимо все можливе, Лейс.
Навіщо всі йому пишуть?
Бо він вижив.
ГОЛОСУЙТЕ ЗА АДРІАНУ ВАШИНГТОН
Дівчинко. А ти хто?
Бекс.
Добре, Бекс. А ти у нас… Ти взагалі хто?
-Це ви хто? -Мене звати Наталі.
Я керую Адріаниним штабом.
Ви її бос?
Так, Бекс. Ти мені подобаєшся.
-Стоп, вас є більше. -Бекс, доню.
Ходімо. До школи запізнимося. Бігом.
-На все добре. -Бувайте!
Де твій рюкзак? Добре.
Вибач, дзвінок затягнувся.
Я так бачу, на каналі «New York One» мене вважають посміховиськом.
Ти після нашої минулої розмови вийшла заміж і народила дитину?
Ти зустріла моїх квартирантів.
Квартирантів?
Так, Коджо й Бекс. Вони з моєї групи терапії.
І тепер вони тут живуть?
Їм потрібне було житло. А ще він ремонтує мені унітаз.
-Що? -Нічого.
-Але пам'ятай про оптику. -Оптику?
Що стосується кандидатки Вашингтон,
відтепер люди судитимуть про все, що побачать.
З огляду на оптику, допомога людям у біді – це наче непогано.
Містер Ганієць теж наче непоганий.
Бекс…
Удома, в Гані, похорон не такий, як в Америці.
У нас є традиція прикрашати труну.
Знаєш, що таке труна?
Це футляр, у якому спочиватиме мама.
Так. Ми цікаво прикрашаємо труну,
щоб показати, яким був померлий.
Кицю, я це до чого. Ти маєш якісь ідеї,
як би ти хотіла прикрасити Акуа… мамину труну?
Не знаю.
Розказати тобі секрет?
Бекс, ти знала маму краще, ніж будь-хто.
То хто краще за Бекс може про це пофантазувати?
Подумай.
Подумай, як ти хочеш прикрасити мамину труну,
а я все влаштую.
-Добре? -Добре.
Добре. Слухайся в школі.
Якби я мала слова, я поділилася б.
Чесно. Але у мене немає слів.
І це як…
Без слів чи якоїсь особливої лексики
я не знаю, що повинна відчувати.
Я ще не плакала.
Щоразу, коли підступають сльози, шок, самотність…
я зав'язую вузол у грудях…
чи в голові…
і перестаю будь-що відчувати.
Усе зникає.
Так.
От нахріна?
Ти чого сюди приперся?
Вибачте.
Це група підтримки для родичів пасажирів рейсу 1483?
Що? Ні. Тобі сюди не можна.
Ця група для мене. Цей простір – для мене, не для тебе.
Ми знайомі? Я не туди потрапив?
Гаразд.
Привіт.
Привіт, зайчику. Як твій день?
Він трохи контужений.
Я в порядку.
Гаразд.
Місіс Кертіс, тачка у вас – жир.
-Зі шкіряним салоном? -Ну, дякую, Шей.
То як пройшли уроки?
У мене уроків не було.
Сьогодні цілий день було орієнтування.
Завтра треба скласти кваліфікаційний іспит.
І тільки потім я піду на уроки.
То що ми робимо, Едварде?
-Поїдеш зі мною в майстерню? -А можна до Шей?
Авжеж. Тільки без несанкціонованих екскурсій.
Домовилися? Шей?
-Та щоб я здохла. -Ясно.
Не буквально, ясна річ.
-Приїхали. -Бувайте. Дякую, місіс Кертіс.
Нема за що, Шей.
Стій. Хвилинку.
Я просто хотіла тобі сказати…
Можеш на мене подивитися?
Мені не треба дивитись, я тебе чую.
Усе одно я хочу, щоб ти подивився.
Ні, дякую.
Чому ні?
Бо іноді ти схожа на маму.
А я не хочу бачити її обличчя щоразу, як з тобою розмовляю.
ЦЕНТР ЛГБТК В ПІВНІЧНОМУ ГОЛЛІВУДІ
ТУТ УСІМ РАДІ
ГЕНДЕРНА ІДЕНТИЧНІСТЬ ЛГБТК+ ДИСКУСІЙНА ГРУПА
Прізвище й дату.
Дякую.
-Добрий день. -Вітаю. Як ви?
-Добре. А ви? -Добре. Я шукаю Ноель.
Так. Вона там.
-Зрозуміла. Дуже дякую. -Нема за що.
Ти йди, а я дожену. Скоро буду.
-Привіт. Пам'ятаєте мене? -Добрий день.
Вибачте за те, що я сказала про комбучу.
Так, у нас тут безпечний простір. Ми можемо бути в безпеці?
Безумовно. Так.
-Проходьте. -Дякую.
Сідайте.
Дуже вам дякую. Я просто…
Я познайомилася з Т.
Він приходив на квартиру забрати свою зубну щітку.
Їхню зубну щітку.
Їхню зубну щітку. О, так.
Так. Я зрозуміла. Вибачте.
Нічого. Ви звикнете.
Тож…
Чарльз давав людям притулок у своєму кондомініумі.
Чому? Навіщо він це робив?
Він допоміг десятьом чи більше підліткам відчути ґрунт під ногами.
Бездомним, замученим, покинутим дітям у світі без надії.
Ви повинні знати, що ваш чоловік виконував неймовірну роботу.
Я про це згадаю, коли казатиму доньці,
що їй доведеться покинути коледж.
Не уявляю, як вам…
Він був ґей?
Це ж просте запитання. Я думаю, що маю право знати.
Насправді я не знаю.
Серйозно? Як це – не знаєте? Ви керуєте центром ЛГБТК.
Він про це не говорив.
Але так. Я думаю, він досліджував власну сексуальну ідентичність.
Досліджував з Еваном?
Я продаю те кондо.
Тому, якщо ще комусь треба забрати зубну щітку, хай поквапляться.
Дуже вам дякую, Ноель.
ДЖОРДАН - ОДЯГ
Комір угору.
Добре. Клас.
А тепер слухай, дурко.
Ти повинен провалити іспит.
Не перескакуй у дев'ятий клас, наче якийсь мегаботан.
Будь з однолітками.
Хоч раз будь нормальною дитиною.
І пам'ятай: люди не люблять розумників.
Люди люблять крутих.
Чуєш. Ти!
Перестань сюди ходити.
-Я серйозно. -Господи. Та я ж вас не знаю.
-І ви мене не знаєте. Яка вам… -Ти Стів.
Брентів брат.
Я – Аманда. Його наречена.
Я не знав, що він заручений.
Ясна річ. Ти нічого про нього не знав.
Тому не маєш права його оплакувати.
Принаймні тут.
Іди поплач в іншому куточку.
Не ти одна його оплакуєш.
-Ти не змусиш… -Це тобі не жарт.
Спокійно.
Добре.
Ти дуже крута.
Ти в порядку?
Навіть не знаю.
Сестра вміла завести машину без ключа.
Серйозно.
Вміла робити серцево-легеневу реанімацію. Була рятувальницею.
У 19 років вона врятувала одній жінці життя,
і її нагородили Ключем до міста.
Усе життя панівною емоцією, яку я відчувала до сестри, була…
заздрість.
По-моєму, вона…
неймовірна людина.
Твоя сестра. Надзвичайна.
Така вона й була. Дякую.
Наче унікум якийсь.
Наче…
Наче людина, яка вривається в твоє життя і…
таких, як вона, немає.
Так.
Але ти це визнала.
І слава Богу, так?
А якби ти…
А якби не визнала?
Уяви: от не стало її,
а ти так ніколи й не визнала її
здібностей і вмінь?
Сем.
Дякую.
Було приємно сьогодні почути твої думки.
Дуже добре.
Ти провалив іспит навмисне?
Навіщо тобі це?
Хотів залишитися з однолітками.
Хіба це не метод раніше випуститися?
Не знаю.
Мені б твій розум. Я закінчила б школу якнайскоріше.
Люди не люблять розумників. Люди люблять крутих.
Так. Вибач за облом, диво-хлопчику, але ти не крутий.
Чорт, штовхнув мене. О, ні. Не забився?
Сонечко. Пора спати. Ти зубки почистила?
-Так. -Точно?
Покажи.
Добре.
То як…
ти не думала, як нам прикрасити мамину труну?
Один мій талановитий знайомий може зробити майже будь-що.
Але я хочу, щоб тобі це подобалося.
Їй би сподобалося.
Акуа була б у захваті.
Вибач, що турбую.
Ні, ти не турбуєш. Заходь. Як справи?
Я хотів тебе запросити.
У суботу буде похорон Акуа.
Хоча я знаю, ти дуже заклопотана кампанією…
Ох, Коджо, що? Ну ти даєш.
Авжеж, я прийду.
Ми тільки зараз вирішили.
Похорон у Гані дуже схожий на свято.
-Так. -Усі по-особливому вбираються,
там танці, музика, у нас вечірка,
-усе плем'я приходить… -Коджо. Дякую, що запросив.
А де буде похорон?
Це буде в одному центрі на 119-й вулиці,
-зал урочистих подій «Старлайт». -Той заклад.
А ти там була?
Коджо, той заклад… Це ніби як…
-Це смітник. -Звалище.
Розумієш, річ у тому, що прийде багато людей.
Навіть ті, хто не знав Акуа, тому потрібно багато місця.
А інші варіанти дорогі, тому…
Слухай, а якщо… Я нічого не обіцяю,
але якщо я знайду інше приміщення, це буде нормально?
Ні, я не хочу тебе обтяжувати.
Ти не обтяжуєш. Я подивлюся.
Думаю, я знаю одне ідеальне місце.
-Ти занадто добра, Адріано. -Та ні.
Добре, то я вже піду спати.
-Так, добраніч. -Добре.
-Добраніч, Адріано. -Це туди.
-Добре. -Так.
-Добраніч. -Дякую. Тобто так.
Добраніч. І тобі.
-Чувак, якого Х? -А що?
Ти ходяча парилка. Скинь дурну куртку.
-Та нормально. -Дивлюся на тебе, і мені жарко.
-Зніми. -Та норм.
Зацініть Диво-хлопчика. Він тане.
Відмахайся, Слацкі.
Та він тане. Глянь. Скоро калюжка буде.
Міс Вітон, по-моєму, Диво-хлопчик переходить у газоподібний стан.
Браяне, перестань.
Едварде, з тобою все добре?
Так, я в порядку. Я вже сказав. Зі мною все добре.
Здається, ти впрів у тій куртці. День сьогодні вологий…
Тихо. Я серйозно.
Едварде, чому ти не знімаєш куртку?
Бо не хочу.
Взагалі у школі діє дрес-код,
за яким пальта й куртки не носять у приміщенні…
А можна зробити виняток?
Ця куртка йому до душі. Хай носить.
Чому всі його чіпають?
Хіба йому мало дісталося?
Пішов ти, Слацкі!
Браян. Шей. Вийдіть з класу.
Едварде, вибач, але негайно зніми куртку.
Я боюся, ти зараз зомлієш.
Знімай.
-Чувак! -Едварде.
Едварде!
Правда, розкішно?
Ви Еван?
Так.
Я Ді Ді. Чарльзова дружина.
Поговоримо у мене в кабінеті?
Добре.
Ми познайомилися понад рік тому в одному маєтку в Беверлі-Гіллз.
Він саме втратив роботу
і розпачливо шукав, як заробляти гроші.
Ми були на тусовці в одного мільярдера…
який мав інсайдерський вихід на певну угоду з імпортом,
нереально вигідну.
Нереально.
Я втратив небагато.
А Чарлі втратив усе, що в нього залишалося.
Він був розчавлений.
Ви були його принцеса, і він не міг не виправдати ваших надій.
А що сталося далі?
Я мав проблеми з розладом харчової поведінки.
Лягав у клініку.
Він мені допоміг.
А я – йому. Ми спиралися один на одного.
Спиралися – це як?
Між нами виникли сексуальні стосунки.
Ніколи не думав, що через мене може розпастися сім'я.
Не раджу бути зависокої думки про себе.
Нашу сім'ю зруйнувало щось більше, ніж ви.
Але я не розумію
Що така жінка, як ти
Знайшла в мені
Розкажи, кого я бачу
Коли дивлюся в твої очі
Чи це ти, мила
Чи лише геніальне маскування?
Подивися на мене, мила
Я намагаюся зробити все правильно
А потім усе розсипається
Адріана.
Вітаю, преподобний.
Дуже співчуваю. Я хотів поспілкуватися,
-та думав, що ти… -Ні. Все гаразд.
Як ти?
Нормально.
Вона мене виховала.
Авжеж.
Особлива жінка.
Так.
А тепер ти взялася до справи.
-Я радий, що ти балотуєшся. -Дякую.
Я знав, що ти вступиш у гру.
Ти завжди це казав.
Думав, це станеться трохи пізніше. Але…
Таке життя.
Саме так.
Маєш гарний вигляд.
Ти теж.
Твоя прощальна промова була ідеальна. Я хотів підійти опісля, але ти була…
Та я вдячна, що не підійшов.
Того дня з мене вистачало слів співчуття.
Добре, що ти подзвонила.
Слухай, мені потрібна послуга.
Ось чому ти подзвонила.
-Дарма не згадала. -Не згадала.
Чекала дотепер.
Щоб я цілий день очікував нашої зустрічі. Вдалий хід.
-Вибач. -Не треба…
Ти балотуєшся на посаду, Дрі. Не перепрошуй.
Так. Твоя правда.
Отже.
Я ходжу на терапію для тих, хто втратив у літаку рідних.
А одна сім'я втратила матір. Їм потрібно організувати похорон.
Людей багато, шукають церкву і залу для урочистостей,
фактично на всю суботу.
Не знаю, чи міг би ти якось допомогти.
Сто процентів. Усе, що треба, – твоє.
Це на цю суботу. Не знаю, чи вистачить часу…
У суботу церква твоя.
Весь день і ніч, до недільної служби. Безплатно.
Добре. Ну, дякую, Еріку.
Ти дуже люб'язний.
Ти зробив гарний ремонт.
-Справді? -Так.
Дякую.
Пофарбував.
-Усе, як радить Марі Кондо. -Тепер таке практикуєш? Добре.
Я тебе проведу.
Так… Стій. Дякую тобі.
Я завжди тебе підтримаю. Ти ж знаєш?
Так, знаю.
Даремно я це зробила.
-Ну аякже. -Бувай.
Боже.
Ну от нахріна?
-Добрий день, місіс Кертіс. -Привіт, Шей.
-А Едвард удома? -Я не знаю.
Я щойно з роботи.
-То ви з ним не говорили? -Ні. А що?
У нього були труднощі.
Хочеш зайти до нас?
Ні. Не думаю.
Але ви поговоріть з ним.
Шей, що сталося?
Він пішов з уроку суспільствознавства,
типу, кулею вилетів у двері посеред уроку,
весь такий розлючений.
І не відповідає на мої есемески, а це, типу, незвично.
Чорт.
-Чорт. -Місіс Кертіс?
Ага?
Попросите його маякнути мені, чи все добре?
Так, попрошу.
Бережи себе, Шей. Я дам тобі знати.
Дякую.
Так?
Привіт.
Хочеш поговорити?
Що сьогодні сталося?
Я не знаю.
Шей каже, що ти рано пішов з уроку.
Я не гніваюся. Правда.
Якщо школа не підходить, вигадаємо щось інше.
Я хочу, щоб тобі було комфортно, хоч що ми вирішимо.
Ця школа мені подобається. Просто було жаркувато.
Ох, милий. У тебе… може, температура?
Ні, температури нема.
Ясно. Добре.
Що я можу для тебе зробити?
Нічого. Я в порядку. Правда.
Я потім спущуся.
Добре. Гаразд.
Не варто за мене турбуватися.
Цікаве все те, що я пам'ятаю про твою маму.
Дрібнички, які сталися багато років тому.
Один спогад ще з тих часів, коли мені було шість, а їй, виходить, дев'ять.
Був Гелловін, і я вдяглася пандою…
а вона – східною танцівницею.
У неї був неймовірний прозорий костюм,
з відкритим животом і вуаллю.
Може, сьогодні це було б дуже неполіткоректно.
Я не знаю.
Але вона навіть трохи вміла виконувати танець живота. Авжеж, уміла.
Вона вміла все.
А я тупцяла там, дурненька пандочка.
Твій дідусь нас фоткав перед полюванням на цукерки.
І раптом я вирішила, що мені дико потрібен її костюм.
Я хотіла бути східною танцівницею і розлютилася на неї за це.
Авжеж, її костюм був не мого розміру, і мама така:
«Лейсі, замовкни, ти панда. Ходімо збирати цукерки».
Але я влаштувала істерику, і тато мусив забрати мене нагору, доки не наплачуся.
Але на другий день заходжу я в свою кімнату,
а Джейні поклала костюм мені на ліжко.
Пам'ятаю, як гарно він був складений.
Червоно-жовта прозора тканина з дзвіночками навколо талії.
І тепер він був мій.
Вона віддала його мені.
Я милувалася тим, як гарно він складений. І ніколи його не вдягала.
Просто тримала в шухляді і часом ніжно погладжувала.
Так добре було відчувати дотик. Так добре було ним володіти.
Так добре було, що вона вирішила його мені подарувати.
Твоя мати була охріненно класна, Едварде.
Це істина. Висновок з усього.
І це та істина,
яка ніколи, ніколи не зникне.
«БОЛЛІВУД БАЙТС»
Привіт.
Т, правильно?
Ді Ді. Як життя?
-Нормально. -Добре.
Мій чоловік, Чарльз… Ти його знав під іменем Чарлі.
Я купила йому на 50-річчя годинник «Ролекс».
Це колекція «Oyster Perpetual».
Коштує сім тисяч доларів, і я хочу, щоб ти його взяв.
Залишай собі або віддай у ломбард. Мені байдуже.
Що?
Чарльз тобі допомагав, так?
Так. Допомагав.
Добре. Я рада.
Можеш вважати, що це його прощальний подарунок.
А ще можна мені маленьке бір'яні з куркою?
Я три дні не їла. Здихаю, так жерти хочу.
Так.
Дякую.
Привіт.
Гей.
Як тобі, кицю?
Покрутишся? Зможеш?
Як ти мене знайшов?
Згадав, що колись давно
Брент згадував про дівчину, яка лагодить фортепіано у Лонг-Айленд-Сіті.
Це допомогло звузити пошук.
Краще йди звідси.
Чекай. Я не погана людина.
Я мав непорозуміння з братом, але він був наркоман.
Так, був.
Але він зав'язав. А тобі було наплювати.
Він обікрав батьків.
Штовхнув батька об стіну.
Завдавав матері душевного болю знову і знову.
Я повинен був їх захистити. Тому перестав з ним спілкуватися.
Він намагався з тобою помиритися.
А ти його відштовхнув.
Так, це правда.
Якби я міг повернутися в минуле і все змінити…
Слухай…
ми можемо співіснувати на груповій терапії, якщо хочеш.
Я думаю, це добре.
Просто знай: якщо будемо там разом, я можу дистанціюватися від тебе.
Бо коли я бачу тебе, то переді мною ніби якийсь дивний Брент, і це лякає.
Але якщо ти хочеш ходити, то я думаю, варто.
Кожен має робити своє.
Що?
Я вже почала тривожитися.
Ти в нормі?
Бачу, ти нарешті скинув шкіру.
Так. Мабуть.
Розмір не мій.
І ніколи не буде мій.
Це братова куртка.
Я хочу віддати її тобі.
Що? Навіщо?
Тобі вона більше до лиця.
Або начепи на опудало для дербі.
Йому потрібна нова куртка.
Вона просякнута твоїм потом?
Ні. Тітка почистила її парою.
Ретельно.
Авжеж.
Дякую.
Я не знаю, хто я.
Вітаю в клубі.
Переклад субтитрів: Олена Любенко