Снимките може да ви разстроят,
но ако видите вещи, ваши или на близките ви, посочете ги.
Съветът по безопасен транспорт ще ги изпрати от Вашингтон.
ОПИСАНИЕ: ПРЪСТЕН, ЦВЯТ: СРЕБЪРЕН/СИН
Не, не, не!
- Вземи пръстена, докато се върна. - Няма.
- Не мога. - Аманда, моля те.
Мой е.
Пръстенът е мой.
ПО КНИГАТА НА АН НАПОЛИТАНО
- Разменям пудинг за "Читос". - Мечтай си.
- Внимавай. - Спокойно. В същия цвят са.
Пази якето.
Не аз съм го напълнила с боклуци.
Брат ти нищо не е изхвърлял.
Но е разбирал от сладко.
Какво е това?
Рисувал ли е?
Не.
Замесена е мацка.
Върни го. Стига де, върни го, не е твое.
- Това е! - Какво?
Загадъчната е художничка и е била силно свързана с брат ти.
Ти не си добре.
Всичките са от едно и също място.
Деликатесен магазин "Сентрал Парк" на ул. "Сентрал Парк Уест" 405.
- Той там ли пазаруваше? - Не.
А защо има куп касови бележки с драсканиците на Загадъчната?
Била е гадже на брат ти. Ясно е. Точка.
Хапни.
- Джордан нямаше гадже. - Имал е.
Не, нямаше.
Кой друг ще те дебне да ти даде сушена глава?
Явно маниачка.
Бяха в якето на брат ти.
- Ако е имал гадже, щях да знам. - Не и ако е била тайно гадже.
Нямахме тайни.
Тя се казва Шей, и двамата са на 12 г. Отношенията им са по детски невинни.
Но той преспива там всяка нощ. Без изключение.
Опитвам се да не го приемам лично. Знам, че причината не е в мен.
- Разбирам колко му е тежко, но просто... - Искаш момчето си вкъщи.
Така е.
Кажи му го. Родител си. Децата имат нужда от граници.
Исках да те попитам още ли си сигурна, че мога да остана в групата.
Да. Нали ти казах? Ще измислим нещо.
Добре.
Здравей! Мислех, че си заминала.
Избрах по-късен полет, за да обядваме. Не искам да те оставям сега.
- Здравей. - Здрасти! Няма да ви преча.
Моля те! В групата на Стив ли си?
Това е Аманда. А това е годеницата ми Дафни.
Годеница! Много ми е приятно да се запознаем.
Моите съболезнования. Който и да е починалият.
Няма да разпитвам.
- Познавах Брент. - Познаваха се.
С твоя Брент ли?
- Аманда и Брент били сгодени. - Брент е бил сгоден?
- Как може да не си ми казал? - Мислех, че е лично.
Гадно е, че семейството е пръснато. Слабо познавах Брент.
Всички сме наранени.
Ще дойдеш ли на вечеря?
- Това е доста... - Да опознаеш Стив, да се сближим.
- Много мило. - В събота вечерта?
Става.
- Чудесно. - Страхотно.
Тази снимка.
МОЛИТВА ЗА ХАРЛЕМ
Градът е запленен от красивия образ.
- А ти се превърна в знаменитост. - Не бих използвала тази дума.
Снимката е направена в църква в Харлем, начело на която е пастор Ерик Търнър.
АБИ ФИЛИП
Той е известен активист и водач.
Така е.
А в миналото двамата сте имали романтична връзка.
Аби, това е минало.
Разбирам. Да поговорим за утрешния дебат.
- В дебатите баба ти нямаше равна. - Така е.
Няма да забравя как накара Ръш Лимбо да се извини.
Тя беше фурия.
А какво се надяваш ти да внушиш?
Не като внучка на конгресменката, а вече лично ти - Ейдриана Уошингтън.
Ще видиш утре вечер.
Страхотно!
Кракът ти доста е заякнал.
Това е чудесно. Усещаш ли го по-стабилен?
- Да. - Страхотно. Вече дори не ти трябвам.
Разбира се, ако имаш нужда от нещо, насреща съм.
Но е хубаво да можеш и сам. Да си независим.
Да се научиш да караш кола,
да косиш тревата или...
...да спиш в отделна стая.
Не е лошо, че спиш у Шей, стига да е за кратко.
Но вече мина доста време и е важно да си със семейството.
А аз и чичо ти Джон сме твоето семейство.
Ако това ще е твоят дом, трябва да спиш в него.
А това значи тук.
В тази къща.
И това е решено?
Решено е.
Лейси ти го заяви и ти просто кимна?
Да. Какво друго да направя? На 12 съм.
Тя запъваше ли се?
Да, нещо такова. Откъде знаеш?
Веднъж се кара с мама за камбанките на верандата ни. С пълно право.
Къщата приличаше на будистки храм.
Говореше несвързано, правеше така...
Точно.
А видиш ли Лейси такава, значи е нещо адски сериозно.
Да, сериозна беше.
- Тя е сериозна жена. - Да.
Проверих адреса на онези бележки.
На десетина преки от дома ви е.
- Ако се изнесем бързо в петък, ще успеем. - Няма да ходя там.
Казах ти вече. Брат ми нямаше гадже.
- Добре. Каква е твоята теория? - Не знам, никаква.
Това е моят живот, не твоят.
Защо ровиш в живота ми? Във всяка дреболия.
Опитвах се да ти помогна.
- Не исках... - Трябва да тренирам.
- Не исках... - Изчезвай.
Много се радвам, че се обади.
Обичам да обядвам с красивата си дъщеря.
Как беше в Ел Ей?
Добре.
Трябва да реша някои финансови въпроси,
които бих искала да обсъдим в даден момент.
- Всичко наред ли е? - Наред е. Няма нищо притеснително.
Все още се ориентирам.
Не искам да мисля за това, а да се насладя на времето с теб.
Точно такава е настройката ми напоследък.
Човек трябва да загърби глупостите и да си живее живота.
- Съгласна съм. За още обеди заедно. - Да.
Доста мислих.
Искам да пътувам.
Това е чудесно. И на мен ми се иска.
Баща ти би се радвал да пътуваме.
Може двете да отидем на круиза в Аляска.
Разбира се, в някакъв момент.
Но не това исках да кажа.
Имах предвид да прекъсна училище и да пътувам. Сама.
- Заповядайте. - Благодаря. Това е страхотно.
"Вагю".
Искаш да прекъснеш следването си? Кога?
Сега. Колкото е възможно по-скоро.
Къде би пътувала?
По света. Навсякъде.
Миличка, вложи много труд да те приемат в "Барнард".
Да, знам. Точно така.
Точно тези глупости имам предвид.
Скоро се замислих.
Един от най-ранните ми спомени е как ме караш да репетирам с теб
- за събеседване за предучилищна. - Не съм го направила!
Или е било, защото беше много стеснителна,
а аз съм искала да блеснеш.
- Знаела съм каква си. - Да, мамо, но за предучилищна?
И оттогава е така.
Извънучебни школи, подготовка за САТ, допълнителни уроци...
Цял живот - на кастинг за живота. Така и не съм го живяла.
И се оказах колежанка, гоня само оценки, не научавам нищо.
Ще свърша в някоя тъпа служба и с буксуващ брак.
Искам да изляза от омагьосания кръг.
Добре, скъпа. Но това е твоят живот.
Твоето бъдеще.
Баща ти работеше здраво, за да получиш образование,
и аз смятам да направя същото, каквото и да ми струва.
Искам да завършиш.
Татко щеше да ме подкрепи.
Прекаляваш.
Той нищо не ти отказваше.
- Някой трябваше да е родител. - Той ми вярваше.
И аз ти вярвам.
И до днес съжалявам, че не записах колеж.
- Искам да имаш повече. - Иди в колеж.
- Бих искала да завършиш семестъра. - Не знам как да го завърша.
Не мога да мисля, да спя. Като вцепенена съм.
Приятелите ми не подозират какво преживявам.
Ще ми се да бях като теб - да можех да стана, да се гримирам
и да продължа живота си сякаш нищо не се е случило, но не мога.
Имам нужда да пътувам и искам да ме подкрепиш.
Не е вярно, че ставам, гримирам се и продължавам напред.
Не исках да прозвучи така.
Но това каза и ме заболя. Моля те, не го повтаряй.
Добре.
Мисля, че правиш грешка.
Не е правилната стъпка.
Но те обичам и имаш подкрепата ми, каквото и да решиш.
ШЕЙ
ЛЕКА НОЩ, ТЪПЧО
Защо не си у Шей?
Леля каза вече да не спя у тях.
Да, вярно.
А защо не спиш?
Понякога имам чувството, че отломките още са там, на полето.
И никога няма да спрат да горят.
Това обяснява нещата.
Но знаеш, че не е така, нали? Разчистиха, сега там няма нищо.
Може би идеята е шантава,
но какво ще кажеш да ида в Колорадо
и да направя снимки на полето, за да видиш, че всичко е чисто?
Ще помогне ли?
Ще идеш ли?
Естествено.
Мой човек си.
Как ме откри?
Имам тренинг от Бекс.
Много съм добър на криеница. Вземи.
Благодаря.
Никога ли не си се женил?
Никога не си имал партньор?
Имах, но не се получи.
Съжалявам.
А ти си била с пастора?
- Минала история. - Ясно.
Почини си. Утре е важен ден.
Ще отидеш ли вместо мен?
Хората ще забележат.
Ще се справиш чудесно. Днес беше неотразима.
Нали чу Аби? За хората аз съм внучката на конгресмен Уошингтън.
Е, и?
Не знам как да им докажа, че съм различна.
Залъгвам се, че се справям.
Реплика на опитен политик.
Не съм политик.
Не съм! Отвори ми се възможност.
Не съм я заслужила. За разлика от баба.
- Не искам да я разочаровам. - Няма такава опасност.
Ти си изключителна.
Извинявай.
ПАСТОР ЕРИК ТЪРНЪР
Знаеш какво да кажеш.
Отиваш в Колорадо? Днес?
- За да снимаш полето? - Да.
Нещо пропускам ли? Лудост е, дори да можем да си го позволим.
Хлапето има нужда от това. Не му помагаме, само крием писмата.
Няма повече да бавя топката. Искам да му помогна.
И това е моят начин.
Ще използвам точките за полети, иначе ще изгорят.
Не ме интересува отстъпката, но не разбирам.
- Той ли те помоли? - Не знам.
Теб помоли ли те да не спи у Шей?
Нали не го правиш, защото си ми ядосан?
Не. Знаеш мнението ми по въпроса, нали?
Остави го да спи където иска. В крайна сметка ще се прибере.
На друго мнение съм.
Ясно. Затова реши да му забраниш. Попита ли го какво мисли?
Не решава той, малък е.
- Родителят трябва да постави граници. - Той не е като другите деца.
- Знам. - Дали?
Една нощ преспа тук и вече има ужасни кошмари за катастрофата.
Аз ли съм виновна?
Не.
Разбира се, че не.
Много е сложно.
И няма кой да ни научи.
Ще тръгвам.
- Извинявай, в момента съм объркан. - Каква изненада.
Програмата е добра, много е ефикасна. Ще следвам стъпките.
Ще ходя на сбирките, ще се оправя.
- Не мога. - Аманда, моля те!
- Здрасти, Шей. - Г-жо Къртис.
Всичко наред ли е?
- Да. Ще ме закараш ли? Кракът ме боли. - Добре.
Шей, да те закарам?
Не, благодаря.
Да не сте скарани с Шей?
Не.
Чичо ти ми каза за кошмара ти.
Съжалявам.
Ако някой път искаш да поговориш...
- Ще ходиш ли до града днес? - Да, на сбирка на групата.
- Пак ли искаш бисквити, или нещо друго? - Може ли да дойда с теб?
- На училище си. - Знам, но страшно ми се иска да ида.
Ще се обадя, че не ти е добре.
Ще си пишеш домашните, докато ме чакаш.
- Ще намерим удобно място. - Може ли да ида в Сентрал Парк?
- Едуард. - Познавам всяка алея!
Не ми се иска да си сам в парка.
Каза да съм по-самостоятелен.
Независим.
Моля те.
Добре.
Инструктираха ме повече от ясно: почиствате само петното.
Не ви отива червено.
За мен ли са?
- Исках да пожелая успех на Ейдриана. - Няма я.
- Мога да й ги предам. - Ръцете ви са заети.
Ще ги оставя долу, имам ключ.
Вие двамата...
Близки ли сте?
Съжалявам за сестра ви. И аз съм опечален.
Роуз ме отгледа.
- Конгресменката ли? - Да.
Тя ме научи да карам колело. Грижеше се за мен.
- Явно е била изключителна жена. - Такава беше.
- Чух, че скоро заминавате за Гана. - Да. Бизнесът ми ме чака.
Какъв бизнес?
Най-голямата компания за мобилни тоалетни в Западна Африка.
- Впечатляващо. - Благодаря.
Имам познати в Държавния департамент.
Мога да звънна тук-там, да ускорим процедурата.
- Много сте щедър. - Може да ми потрябва мобилна тоалетна.
Добър ден.
- Идвам за поръчка от Ейдриана Уошингтън. - Да, трябва да почистите това.
Приятен ден. Благодаря.
Вземете и това.
Няма ли да влезеш?
Днес нямам сили.
Всичко наред ли е?
Не е.
Как да помогна?
Бих пийнала нещо.
- Тук е добре. - Тук ли? Добре.
Ще се видим в 16,30 ч.
Ще отбележа мястото.
Ако имаш нужда от нещо, звънни или пиши.
Добре, до 16,30 ч.
- Име? - Адлър. Номер 204.
- Заповядай. - Благодаря.
Нещо за вас?
Познаваше ли брат ми?
- Еди. - Кажи ми.
- Махира, всичко наред ли е? - Да, чичо. Ще почистя.
Махира. Така ли се казваш? Гаджета ли бяхте?
- По-тихо! - Бяхте ли?
- Питай за портокалите. - Какво?
Портокалите са съвсем пресни, сега ги получихме. Ще ви избера.
- Не ми дреме за тъпите ти портокали. - Ще ти обясня, само не викай.
Защо да шушна? Какви са тези тайни?
- Какво става? - Моля те, млъкни!
Извинявай.
Защо дойде в супермаркета?
- Махира, проблем ли има? - Ей сега идвам!
Изчезвай оттук, Еди. Махай се.
Чакай!
Имаме още няколко минути. Желаещи?
Аз ще споделя нещо.
Мъжът ми ме е лъгал.
Останал е без работа, изгубил е парите ни. Не ми беше казал.
Срамувал се е.
Но не това е...
Не е заради парите.
Ще се справя.
Имал е друг живот.
Имал е жилище в Ел Ей.
Не знам какво още е ставало там.
Бяхме заедно от 17-годишни.
Само на 17!
Не знам как да смеля всичко това.
Скръбта...
И унижението.
И яростта.
Много е. Ужасно много е!
Загубих съпруга си. И най-добрия си приятел.
Още съм влюбена в него.
Но усещам, че е откраднал живота ми.
Иска ми се да не бях разбирала!
Да не знаех.
Другия вторник съм на линия. Ще ти се обадя след малко.
Влизай.
- Благодаря за цветята, прекрасни са! - За нищо.
За онзи ден... Моментът е много емоционален.
Бях объркана. Зарадвах се да те видя. Но не си прави грешни изводи.
Няма да стане.
- Ясно. - Супер.
И дойде чак дотук,
час и половина преди най-важната изява в живота си,
да ми кажеш, че не искаш повече да ме целуваш?
Разбий ги довечера!
Да, благодаря.
Диди!
- Беше много смела одеве. - Боже. Размазах ли си грима?
- На моите години не бива да рева денем. - Изглеждаш страхотно.
- Как мина обядът със Зоуи? - Хубаво беше.
Благодаря.
Имам час за ехография.
- Ще видиш бебето! - Да, но е феталната морфология.
И е малко страшничко.
Нали знаеш, гледат сърцето, костите.
Съквартирантката ми щеше да идва. Но се налага да поеме смяна.
Знам, че си много заета.
- Но исках да ти кажа. - Съжалявам.
Просто...
Извинявай, не мога да съм ти майка.
- Ти извинявай, не съм и помисляла. - И аз не съм.
- Не казах, че си. - Да.
- Просто ми се струва... - Не, не е проблем.
Забрави го още сега.
Добре. Извинявай.
Но всичко ще е наред, бебето ще е здраво.
Благодаря.
ВИКТОРИНА - ВСЯКА СРЯДА ПАРИЧНА НАГРАДА
- Какво да бъде? - Светла "Коорс".
- Да попитам нещо? - Давай.
Знаеш ли къде падна онзи самолет? Полетът от Ню Йорк.
Не, съжалявам.
Благодаря.
Момчета, ще ме упътите ли до отломките на самолета?
- Подкастър ли си? - Подкастър ли? Не.
Изпрати ме приятел.
Малко уважение към нас и мъртвите, а?
Стотици души минаха оттук. Няма нищо за гледане. Върви си.
Да. Съжалявам.
Защо ти е да ходиш там?
Племенникът ми оцеля.
Аз ще те заведа.
Ще те заведа.
Няма да стигнеш с тази кола. Ела в моята.
Хайде.
- Значи си сгоден? - Да.
Не си длъжна да вечеряш с нас.
- Тя иска да помогне. - Да, прекрасна е.
Честито.
- Сигурно се вълнуваш за сватбата. - Да.
Но няма да съм булката.
Подготовката ме влудява.
Но майка ми се e потопила в нея.
Ще й се отрази добре след всичко, което преживя.
- Какво? Кажи де. - Нищо.
От разказите на Брент за теб, всичко ми звучи съвсем типично.
Какво искаш да кажеш?
Че си прекрасното синче на мама,
готово на всичко, за да угоди на родителите.
Не е вярно. Не се женя заради това.
И така да е, благородно е.
Не е.
Добре. Извинявай.
А ти?
Как си?
Не съм много добре.
Да.
И аз така.
Станало ли е нещо?
Намерили са го в отломките.
- Какво е? - Годежният ми пръстен.
С Брент се скарахме жестоко, преди да се качи на самолета.
Бях безпощадна.
Едва ли е било чак така.
Не разбираш. Наговорих му какво ли не.
А той искаше само да нося пръстена, докато се върне.
Всички говорим глупости.
Да, но аз сложих край.
Скъсах с него.
А после той умря.
Държеше последната дума да е негова.
- Млъквай. - Мамка му.
Какво?
Очите ти са като неговите.
Въпрос към г-ца Уошингтън.
Томас казва, че от 40 г. живее в Харлем
и хазяинът му иска да го изгони.
Районът се благоустроява все повече.
Какво ще направите за цените на наемите?
Благодаря. Благодаря и на Томас за този въпрос.
Свидетел съм на изгонването на съседи и темата е доста наболяла...
Със съчувствие нещата не се оправят.
Като предприемач знам какво да посъветвам Томас.
Имам опит с жилищното настаняване.
Моите уважения, но опонентката ми бе асистентка, не е работила друго.
Има опит само с телефона.
Да следваме правилата.
А аз оглавявах екипа на конгресмен Уошингтън.
Така е.
Вдигах телефоните.
И се справях чудесно.
И е вярно. След колежа баба ме назначи и ме подслони.
Но така станах и пряк свидетел на работата й за благото на района.
Всяка сутрин, искам или не искам, тя ме будеше в 5 ч., за да обсъждаме идеи.
А преди първото кафе съм зла.
Така е - на хартия бях асистентка и толкова.
Но се учех от най-добрата.
Отгледа ме жената, която вие избирахте 36 г. подред за защитник на Харлем,
където е отраснала.
Тя ме научи да се боря за интересите ви, да защитавам правдиви каузи,
"да оправям каши", както казваше.
Баба ме водеше по пътя, който ме изправя днес пред вас.
И сред присъстващите няма по-мотивиран да продължи делото й от мен.
Благодаря ви.
Добре ли си?
Толкова смърт...
Толкова хора са загинали тук.
Ако се помоля, ще се помолиш ли заедно с мен?
Не съм вярващ.
И аз не съм. Не знам как да започна.
Отче наш, Който си на небесата...
...Да се свети Твоето име...
...да дойде Твоето Царство...
...да бъде Твоята воля, както на небето, така и на земята,
насъщния ни хляб дай ни днес,
и прости нам дълговете ни...
...както и ние прощаваме на нашите длъжници.
И не ни въвеждай в изкушение,
но ни избави от лукавия;
- защото Твое е царството... - ...И силата, и славата вовеки.
Амин.
Здрасти.
Как прекара днес?
Сърдила ли си се на мама?
Постоянно.
В момента съм...
Бесен съм на Джордан.
Просто...
Яд ме е на него.
Можеш да си му страшно ядосан и същевременно да го обичаш.
Можеш да изпитваш и двете чувства.
При мен е така.
Благодаря.
Мисля, че исках да преспивам у Шей,
защото цял живот съм бил в стая с Джордан.
И просто...
Исках да съм с някое дете.
Не исках да те обидя.
Едуард.
Може да спиш където пожелаеш.
Нали?
Благодаря.
Не се унасяй.
Пиша си домашното!
За каква лодка ми писа?
Нещо като хоби е.
Имахме лодка.
Трябва да си член на клуба.
Не знаех дали след случилото се ще я има.
Там беше.
Това е някакво обяснение.
Ходих до "Сентрал Парк Уест" 405.
Видя ли се с нея?
- Дръж. - Какви ги вършиш?
Виж.
М. О. П., УТРЕ В 10 Ч.
Разказвай подред.
Чичо й беше там и тя побесня, че съм отишъл.
- То е ясно. - Избута ме навън и...
- Какво е направила? - Тогава аз се ядосах.
Превод на субтитрите Анна Делчева