Možná vás ty fotky rozruší,
ale pokud cokoli z těch věcí patřilo vašemu blízkému,
Rada pro bezpečnost dopravy vám to z Washingtonu pošle.
POPIS: PRSTEN BARVA: STŘÍBRO/MODRÁ
Ne.
- Nech si ho, než se vrátím. - Ani náhodou.
- Nemůžu. - Amando, prosím!
Ten je můj.
AUTORKA KNIŽNÍ PŘEDLOHY
MILÝ EDWARDE
- Vyměním pudink za ty Cheetos. - No jasně.
- Hej, dávej bacha. - Klídek. Mají stejnou barvu.
- Měj k té bundě trochu úcty. - Já v ní hromadu bordelu nenechala.
Popravdě, tvůj brácha byl trochu křeček.
Ale měl vkus na sladkosti.
Co je tohle?
Tvůj brácha kreslil?
Ani ne.
Je v tom holka.
Kámo, vrať je. Fakt, vrať je, kde byly. Nejsou tvoje.
- Ty jo. To je ono. - Co?
Kreslila to slečna Záhadná. Měla vztah s tvým bratrem. Hlubokej.
Tobě přeskočilo.
Všechny jsou ze stejnýho podniku.
„Potraviny Central Park, Central Park West 405.“
- Nakupoval tam brácha? - Ne.
Tak proč odsud má účtenky s čmáranicema od slečny Záhadné?
Byla to jeho holka. Je to jasný. Případ uzavřen.
Dáš si?
Jordan neměl holku.
Jo, měl.
Ne, neměl.
Kdo jinej by tě šmíroval, aby ti dal tu hlavu?
- Šmírák? - Tvůj brácha měl ty účtenky v kapsách.
- Kdyby měl holku, věděl bych to. - Jasně, pokud to nebylo tajný.
Nic mi netajil.
Jmenuje se Shay a je jim 12. Určitě je to naprosto nevinný.
Jenomže u ní spí každou noc. Úplně každou.
Snažím se nebrat si to osobně. O mě tady nejde, já vím.
A má za sebou hrůzný zážitky, jenže...
Chceš ho mít doma.
Jo.
Tak mu to řekni. Ty jsi rodič. Děti potřebují hranice.
Hej!
Jen se chci ujistit, že ti vážně nevadí, když sem budu chodit.
Jasně, jak jsem řekla, nějak to zvládneme.
Dobře.
Ahoj. Já myslel, že už jsi pryč.
Poletím později, ať můžeme na oběd.
Nerada tě teď opouštím.
- Zdravím. - Zdravím. Jo, nechám vás...
Ne, prosím vás. Jste z té skupinky?
To je Amanda. Tohle je má snoubenka, Daphne.
Snoubenka, no teda. Ráda tě poznávám.
Upřímnou soustrast. Ať už šlo o kohokoli.
- Nechci vyzvídat. - Jo.
- Šlo o Brenta. - Znala Brenta.
- Vašeho? - Jo, Amanda byla jeho snoubenka.
Měl snoubenku?
- Nechápu, že jsi nic neřekl. - Myslím, že to je tajný.
Ty napjaté vztahy mě štvou. Brenta jsem skoro neznala.
Potřebujeme uzdravení.
Přišla bys na večeři?
To je...
Měli bychom se poznat.
- Jsi milá. - V sobotu?
To by šlo.
- Super. - Výborný.
- Skvěle. Bezva. - Jo.
Tahle fotka.
MODLITBA ZA HARLEM
Okouzlila úplně celé město.
Je z vás v podstatě celebrita.
Tak bych se neoznačila.
Je to fotka z harlemského kostela Prvního království,
kde působí reverend Eric Turner.
ABBY PHILLIPOVÁ
Je v komunitě známý jako vůdce a aktivista.
Ano, bylo to tam.
A vy dva jste spolu v minulosti chodili, že?
Abby, co bylo, to bylo.
Dobře. Promluvme si o zítřejší debatě.
Vaše babička v nich naprosto excelovala.
Jo.
Vzpomínám si, jak z Rushe Limbaugha dostala omluvu.
Byla živel.
Ale co chcete protlačit vy?
Ne coby vnučka kongresmanky, ale vy sama, Adriana Washingtonová.
To všichni zjistíte zítra večer.
No super.
Ta noha úžasně zesílila.
To je bezva. Připadá ti silnější?
- Jo. - Bomba, výborný.
Už mě nepotřebuješ.
Teda, samozřejmě jsem k dispozici, kdyby něco.
Ale je fajn zvládat věci sám. Být samostatnej.
Třeba učit se řídit, až budeš starší.
Nebo sekat trávník anebo...
spát ve vlastním pokoji.
Ne že by na přespávání u Shay bylo něco zlého, pokud to je dočasně.
Jenže už to chvíli trvá a je důležitý, abys taky pobyl s vlastní rodinou.
A já a strejda John jsme tvoje rodina.
A jestli tohle má být tvůj domov, tak musíš spát u sebe doma.
Což znamená... tady.
V tomhle domě.
A přes to nejede vlak?
Přesně.
Lacey ti něco přikázala a ty jsi prostě kývnul?
Jo, co jsem taky měl dělat? Je mi 12.
- A začala něco plácat? - Jo, to začala. Jak to víš?
Jednou řešila s mámou zvonkohry u nás na verandě.
Oprávněná stížnost. Vypadalo to tam jak v buddhistickým chrámě.
Ale začala plácat z cesty. A takhle gestikulovala.
Jo, přesně.
Jo, když takhle plácá, musí to pro ni být žhavý téma.
Jo, řekl bych, že jo.
- Bere věci vážně. - Jo.
Vyhledala jsem si adresu z těch účtenek.
Je to asi deset bloků od vašeho bytu.
- Když v pátek zdrhneme dřív, stihneme... - Nejdu tam.
Už jsem ti říkal, že brácha holku neměl.
- Fajn, tak jakou teorii máš ty? - Nevím. Žádnou.
Tohle je můj život, ne tvůj.
Proč jsi mým životem tak posedlá? Řešíš každej prd.
Víš co? Chtěla jsem ti pomoct.
- Nechtěl... - Musím trénovat.
- Já nech... - No vážně! Jdi!
- Jsem ráda, že jsi zavolala. - Jo.
Ráda si užiju krásný oběd se svou krásnou dcerou.
Jak bylo v LA?
Fajn.
Musím vyřešit pár finančních záležitostí.
- Časem je s tebou chci probrat. - Všechno v pořádku?
Jo, v pohodě. Buď bez obav.
- Teprve to řeším. - Dobře.
Ale teď na to nechci myslet. Chci si užít tyhle chvíle s tebou.
Jo, přesně o tomhle v poslední době přemýšlím.
Prostě... Člověk musí ignorovat všechny ty kraviny
a prostě žít svůj život, chápeš?
- Souhlasím. - Jo.
- Na další společný obědy. - Jo.
Takže, dost jsem přemýšlela
a jsem si prakticky jistá, že chci cestovat.
- Úžasný. Já taky. - Jo.
- To by nám táta schvaloval. - Já vím.
Možná bychom na tu Aljašku mohly vyrazit společně, jen my dvě.
Určitě, jo. Jednou určitě.
Ale... Ne, to jsem teď tak úplně...
Chci odejít ze školy a cestovat. Jakože jen já sama.
Tady máte.
- Díky. Podívej, nádhera. - To jo.
Wagyu.
Odešla bys ze školy?
- Jo. - Kdy?
No, teď hned. Co nejdřív to půjde.
- Kam bys jela? - Kolem světa. Prostě všude.
Vždyť jsi celý život dřela, aby ses na Barnard dostala.
Jo, já vím. No právě.
A to je právě jedna z těch kravin, chápeš?
Došlo mi, že moje první vzpomínka na tebe je to, jak jsi mě nutila s tebou trénovat
na pohovor ve školce.
- Ale nenutila. - Jo.
No, to asi proto, že jsi byla hrozně stydlivá.
- A já chtěla, abys zazářila. - Jo.
- Věděla jsem, že... - Ale byla to školka, mami.
A už to nikdy neskončilo.
Přišly kroužky, přípravy na přijímačky, doučování s lektory.
Věčně jakejsi konkurz na život, ale žádnej skutečnej život.
A tak to mám i teď. Sbírám posraný áčka, ale nic se neučím.
Skončím nešťastná v práci a ve vyčpělým manželství.
Chci z toho běžícího pásu dolů, a to hned.
Dobře, ale pochop, jde o tvůj život.
O tvou budoucnost.
A tvůj táta hrozně dřel, abys získala vzdělání.
A mně jde o to samý, ať to bude stát cokoli.
Chci, abys to vzdělání měla.
Kdyby tu táta byl, podpořil by mě.
No to je argument.
Neuměl ti říct ne.
- Někdo vychovávat musel. - Protože ve mě věřil.
Já v tebe taky věřím.
Já na vysokou nešla a dodneška lituju.
- Chci pro tebe víc. - Tak na ni jdi.
- Chci, abys dokončila semestr... - Já ale nevím jak, mami.
Nedokážu myslet ani spát. Jsem otupělá.
Kámoši nechápou, co se mnou je, a já...
Ráda bych stejně jako ty prostě ráno vstala, nalíčila se
a zkrátka žila, jako by se nic nestalo, ale nedokážu to, jasný?
Potřebuju to udělat. Budu cestovat a potřebuju tvou podporu.
Neřekla bych, že vstanu, nalíčím se a zkrátka žiju.
- Promiň, nemyslela jsem to tak. - Ale řekla jsi to tak a bolelo to.
Prosím, už to neříkej.
Dobře.
Podle mě je to chyba.
Podle mě neděláš správně.
Ale mám tě ráda a stojím za tebou, ať se rozhodneš jakkoli.
DOBROU, BLBEČKU
Čau.
Ty nejsi u Shay?
Teta mi tam zakázala přespávat.
Aha, jasně.
Proč nespíš?
Někdy mám pocit, že ty trosky pořád leží na tom poli.
A že prostě... že nikdy nepřestanou hořet.
Tím se to vysvětluje.
Ale víš, že tam nejsou, ne? Uklidili je a už je to zas jen pole.
No, možná je to blbost,
ale co kdybych do Colorada zajel?
A to pole bych ti nafotil a viděl bys, že tam fakt nic není.
Pomohlo by to?
To bys udělal?
Jasně.
Spolehni se.
Jak jsi mě našel?
Becks mě vycvičila.
Schovávaná už mi jde skvěle. Prosím.
- Díky. - Není zač.
Ty jo.
Ty ses nikdy neoženil?
Neměl jsi vážnej vztah?
Měl, ale nevyšlo to.
To mě mrzí.
A ty jsi měla toho reverenda?
To už je minulost.
- Aha. - Jo.
No, měla by ses vyspat. Zítra je velký den.
Jo. Chceš jít místo mě?
Lidi by si asi všimli.
- Asi jo. - Budeš skvělá.
Ráno sis vedla výborně.
Slyšel jsi Abby.
Pro všechny jsem vnučka kongresmanky Washingtonové.
No a?
A já nevím, jak je přesvědčit, že to není všechno.
Prostě se je jen snažím ukecat.
Tak to jsi dobrá politička.
To vůbec nejsem.
Nejsem, ta příležitost mi v podstatě spadla do klína.
Nezasloužila jsem si ji.
Na rozdíl od ní.
- Prostě ji nechci zklamat. - Ale no tak.
Nic takového se nestane.
- No... - Jsi neobyčejná žena.
Promiň.
Budeš vědět, co říct.
- Letíš do Colorada? - Jo.
Dneska?
- Abys vyfotil pole? - Jo.
Uniká mi něco, Johne? I když pominu cenu, je to prostě šílenost.
On potřebuje pomoc.
A my mu nepomáháme. Jen schováváme jeho poštu.
Pro jednou mám odkládání témat dost.
- Chci mu pomoct. - Dobře.
A udělám to takhle.
Využiju na to míle z programu. Stejně by propadly.
Míle jsou mi ukradený. Snažím se to pochopit.
- On tě o to požádal? - Nevím. Žádal tě o zákaz spaní u Shay?
- Že to neděláš, protože se na mě zlobíš? - Ne, jen... Víš, co si o tom myslím, ne?
Nech ho spát, kde chce. Sám by časem začal spát doma.
A já nesouhlasím.
Tak jsi mu vzala pevnou půdu pod nohama. To... Zeptala ses ho vůbec na názor?
On nerozhoduje. Je mu 12.
- Jeden z nás musí vytyčit hranice... - Není to jen tak nějaký dítě.
- Já vím, Johne. - Jo?
Já jen, že od první noci, co tu spal, má o té havárce strašný sny.
A to je moje vina?
Ne.
Jistěže to není tvoje vina, já jenom...
Bože, tohle je fakt těžký.
Tohle nemá daný pravidla.
Musím vyrazit.
Promiň, já... Jsem teď trochu mimo.
Jo, no nepovídej.
Tohle je dobrej program. Je fakt dobrej a já ho dokončím.
Budu chodit na setkání a zvládnu to.
- Já nemůžu. - Amando! Ne!
- Ahoj, Shay. - Zdravím, paní Curtisová.
Všechno v pohodě?
Jo, můžeš mě dneska svézt? Trochu mě bolí noha.
Jasně.
Chceš svézt, Shay?
Ne, děkuju.
ZÁKLADNÍ ŠKOLA RIVERVIEW
Jste s Shay v pohodě?
Jo.
Strejda říkal, že máš noční můry.
To mě moc mrzí.
Kdybys chtěl cokoli probrat nebo...
- Jedeš dneska do města? - Jo, na tu terapii.
Mám ti zase koupit sušenky z té dodávky?
- Nebo tak něco? - Můžu jet taky?
Máš školu.
Jo, ale dneska fakt chci do města.
Dobře, zavolám, že jsi marod. Pojedeme, a než skončím, uděláš si úkoly.
- Určitě se tam najde místo. - Můžu do Central Parku?
- Edwarde. - Znám ho jako svý boty.
Fakt se mi nelíbí představa, že v tom parku jsi úplně sám.
Říkala jsi, že bych se měl osamostatnit.
Dělat věci sám.
Prosím.
Fajn.
Tak jo, mám velmi podrobné instrukce. Tady vyčistíte přímo jen skvrny...
Červená se k vám nehodí.
Ty jsou pro mě?
Je tady Adriana? Jdu jí popřát štěstí.
Ne, není.
- Předám jí je. - Máte plné ruce.
Nechám jí je dole. Mám klíč.
Vy dva...
Jste si blízcí?
Poslyšte, vaší sestry je mi líto. Já taky truchlím.
Rose mě vychovala.
- Paní Washingtonová? - Jo.
Naučila mě jezdit na kole. Starala se o mě.
Zřejmě to byla jedinečná žena.
To byla.
- Prý se brzy vracíte do Ghany. - Ano.
Ano, musím zpátky do firmy.
- Co děláte? - Jen...
Vedu největší firmu s přenosnými záchody v západní Africe.
- To je něco. - Jo, děkuju.
Mám známé na ministerstvu zahraničí,
tak rád někomu zavolám a pomůžu to popohnat.
- Štědrá nabídka. - Jasně.
Jednou můžu potřebovat přenosný záchod.
Zdravím.
- Čištění na jméno Washingtonová. - Ano, na tomhle jen jednotlivé skvrny.
Pěkný den, díky.
Tohle vemte taky.
Nepůjdeš dovnitř?
Asi na to dneska nemám.
Všechno v pořádku?
Ne.
Můžu nějak pomoct?
Fakt potřebuju drink.
- Třeba tady. - Tady?
- Jo. - Fajn.
Takže v 16:30 tady?
- Jo. - Fajn, označím si místo.
- Dobře. - A kdyby něco, piš nebo volej.
Tak jo, v 16:30. Rozumím, jo.
- Jméno? - Adler. Číslo 204.
- Prosím. Není zač. - Jo, díky.
Hledáš něco?
Znala jsi mýho bratra?
- Eddie. - Tak znala?
Mahiro, zvládáš to tam?
Jo, strejdo! Uklidím to!
Mahira. Tak se jmenuješ? Chodila jsi s ním nebo co?
- Nekřič tak. - Tak chodila?
- Řekni si o pomeranče. - Cože?
Pomeranče jsou čerstvé. Zrovna dorazily. Hned ti je naberu.
Ty jsou mi ukradený. Nechci vaše blbý pomeranče.
Vysvětlím ti to. Buď tiše.
Proč bych měl? Proč všechny ty tajnosti?
- Co se sakra děje? - Prosím tě, už sklapni!
Promiň.
Proč jsi byla v tom obchoďáku?
- Mahiro, děje se něco? - Už běžím, strejdo!
Zmiz odsud, Eddie, jo? Myslím to vážně.
Eddie, počkej.
Ještě pár minut zbývá. Má někdo zájem?
Já... Dneska promluvím já.
Manžel mi lhal.
Přišel o práci a o všechny naše peníze. Neřekl mi ani slovo.
Asi se příliš styděl.
Ale vlastně...
O ty peníze mi nejde, protože vím, že to...
To nějak zvládnu.
Žil dvojí život.
Měl byt v LA a...
Nevím, co dalšího se tam dělo.
Byli jsme spolu od 17 let.
Ty jo, od 17.
Takže nevím, jak si to v hlavě srovnat, chá...
Ten žal.
A ponížení.
A vztek.
Je to prostě příliš. Je to moc, do prdele! Je to...
Přišla jsem o manžela a o nejlepšího přítele.
Pořád ho miluju.
Ale mám pocit, že mě okradl o život.
Kéž bych to nevěděla.
Dobře, příští úterý můžu.
Musím končit, pak zavolám.
Pojď dál.
Díky za kytici. Je nádherná.
Není zač.
K té poslední návštěvě...
Mám náročný období.
Byla jsem rozrušená a ráda jsem tě viděla, ale nechci, aby sis to špatně vyložil.
Nic z toho nebude.
- Chápu. - Dobře.
To jsi sem vážila cestu hodinu a půl před největším vystoupením svýho života,
jen abys mi řekla, že už mě nepolíbíš?
Jo.
Vytři jim zrak.
Jo, díky.
Dee Dee, chci jen...
- To od tebe bylo statečný. - Bože, vypadám moc hrozně?
- Ne. - V tomhle věku nesmím bulet za světla.
- Bože. - Vypadáš skvěle.
Co ten oběd se Zoe?
Bylo to fajn.
- Bezva. - Díky za optání.
Poslyš, čeká mě ultrazvuk.
- Uvidíš miminko? - Jo, na tom velkým screeningu.
- Mám trochu strach. - Jo.
- Půjde o kontrolu srdíčka. - Jasně.
A tak dál. Měla se mnou jít spolubydlící, ale nakonec musí na směnu.
Vím, že máš asi spoustu práce.
- Ale chci... - Jo.
- Chci to aspoň zkusit. - Jo. Promiň.
Já prostě...
Je mi líto, Lindo. Nemůžu ti dělat mámu.
- Panebože. Promiň, to ne. - Neříkám, že...
- Že o to prosíš... - Jo, já...
- Ale já to tak prostě... - Nevadí. Úplně v pohodě.
Vůbec se tím netrap, fakt.
- Dobře. Mrzí mě to. - Nemusí.
Ale dopadneš skvěle. A miminko bude naprosto v pořádku.
Díky.
PIVO A WHISKY VŽDY ZA 8 USD
STŘEDEČNÍ KVÍZOVÝ VEČER PENĚŽITÁ VÝHRA
- Co to bude? - Coors Light.
- Můžu mít otázku? - Sem s ní.
Nevíte, kam před pár měsíci dopadlo to letadlo z New Yorku?
Ne, je mi líto.
Díky.
Poslyšte, nevíte, kde bych našel to místo havárie?
Máte podcast?
Podcast? Ne.
Jsem tu jménem přítele.
Co takhle dát místním i těm mrtvým pokoj?
Projely nám tady stovky lidí a není tu nic k vidění, tak jeďte domů.
Jo. Promiňte.
Proč tam chcete?
Synovec tu havárii přežil.
Vezmu vás tam.
Pojďte.
No, v tomhle se tam nedostanete. Je to... Pojeďte se mnou.
Nastupte si.
- Takže zasnoubenej? - Je to tak.
A na tu večeři k nám nemusíš.
- Chce jenom pomoct. - Jo, je úžasná.
Gratuluju.
- Určitě se svatby nemůžeš dočkat. - Jo, jsem...
No, nejsem nevěsta.
Z toho plánování asi zešílím.
Ale moje máma je hrozně natěšená.
Prospívá jí to. Po tom všem, čím si prošla.
- Co? Řekni to. - Nic.
Podle toho, co o tobě říkal Brent, je ti celá tahle věc fakt podobná.
Podo... Co tím myslíš?
Nevím, prostě že jsi zlatý dítě, mámin mazánek.
Že děláš všechno, abys udělal rodičům radost.
Tak to není. Proto se nežením.
- Kdyby jo, bylo by to vlastně šlechetný. - No, ale není.
Dobře. Promiň.
A co ty?
Jak to zvládáš?
Jo, není mi zrovna nejlíp.
Jo.
Mně taky ne.
Proč jsi byla skleslá?
Rada pro bezpečnost dopravy našla v troskách tohle.
- To je... - Můj zásnubní.
Na letišti jsme se s Brentem šíleně pohádali.
Byla jsem na něj děsně hnusná.
Určitě to nebylo tak zlý.
Ty to nechápeš. Řekla jsem... spoustu věcí.
A on jen chtěl, abych tohle nosila, než se vrátí.
Každej občas plácne kravinu.
Jo, ale já to utnula.
Rozešla jsem se s ním.
A on pak umřel.
Vždycky chtěl mít poslední slovo.
- Sklapni. - Parchant jeden.
Co je?
Jen... Máš stejný oči.
Otázka pro slečnu Washingtonovou.
Tomas prý bydlí v Harlemu už 40 let a jeho domácí ho chce vystěhovat.
Probíhá tam čím dál intenzivnější gentrifikace.
Co chcete dělat s rostoucími nájmy?
Díky...
A chci Tomasovi poděkovat za dotaz.
Vystěhovali taky spoustu mých sousedů a jsem do tohoto boje zapálená, protože...
Pouhý zápal nic nevyřeší.
Jako developer vím přesně, co má Tomas udělat.
S řešením bydlení mám své zkušenosti.
Promiňte, ale má oponentka dělala asistentku.
Jinou práci nikdy nepoznala.
Má zkušenosti jen se zvedáním telefonů.
- Držme se pravidel. - Na rozdíl ode mě.
Já jsem vedla kancelář kongresmanky celých 14 let.
Má pravdu.
Zvedala jsem telefony.
A to sakra dobře.
A je pravda, že mi babička hned po škole dala práci a střechu nad hlavou.
Ale to znamená, že se celý život z první řady učím,
jak tento okrsek zastupovat.
Každé ráno jsme už od pěti diskutovaly její nápady, ať jsem chtěla, nebo ne.
A před kávou jsem strašná.
Jo, na papíře jsem byla jen asistentka.
Ale učila mě ta nejlepší.
Vychovala mě žena, kterou lidi v Harlemu, kde jsme obě vyrostly, volili 36 let.
Naučila mě, jak za vás bojovat.
Učila mě postavit se za správnou věc, a jak by sama řekla, něco sakra dělat.
Babička mi vydláždila cestu tam, kde teď stojím.
Nikdo na tomhle pódiu není odhodlanější pokračovat v jejím odkazu než já.
Děkuju.
Není vám nic?
Všechny ty životy...
Všichni ti lidi prostě spadli.
Mohl byste se se mnou pomodlit?
Nejsem zrovna nábožnej.
Jo, já taky ne. Jenom nevím, jak mám začít.
Otče náš, jenž jsi na nebesích...
- ...posvěť se jméno tvé. - Jméno tvé.
Přijď království tvé.
Buď vůle tvá...
jako v nebi, tak i na zemi.
Chléb náš vezdejší dej nám dnes.
A odpusť nám naše viny.
Jako i my odpouštíme našim viníkům.
A neuveď nás v pokušení,
ale zbav nás od zlého.
Neboť tvé je království i moc i sláva navěky.
Amen.
Ahoj.
Jak ses měl?
Naštvala tě máma někdy?
V jednom kuse.
Jo, já jsem teď...
naštvanej na Jordana.
Prostě...
Zlobím se na něj.
Víš, můžeš se na Jordana zlobit a zároveň ho mít rád.
Člověk zvládne cítit oboje současně.
Já to teda zvládám.
Díky.
Myslím, že jsem chtěl spát u Shay,
protože jsem celej život bydlel s Jordanem, a tak prostě...
Chtěl jsem spolubydlící.
Nechtěl jsem tě naštvat.
Edwarde.
Můžeš spát, naprosto kdekoli chceš.
Jo?
Díky.
Neusínej, kamaráde.
Píšu úkoly.
Proč jsi mi poslal tu loď?
To je jen můj koníček.
Jednu jsme vlastnili.
Musíš být členem klubu.
Nevěděl jsem, jestli tam po tom všem bude.
A byla.
Aspoň nějaký vysvětlení.
Zašel jsem na tu adresu, Central Park West 405.
A sakra. Potkal jsi ji?
- Chytej. - Co blbneš, Edwarde?
Koukni.
MVZ ZÍTRA V 10 RÁNO
Všechno mi pověz.
Byl tam i její strejda. A hrozně se naštvala, když jsem přišel.
- Jasně. - Tak mě vystrčila ven a pak...
- Pak co? - Jo, pak jsem se naštval já na ni.
Překlad titulků: Růžena Svobodová