Šiknius!
PAGAL ANOS NAPOLITANO KNYGĄ
O jei ji psichopatė?
Ji susekė tave „ShopRite“ ir įkišo sudžiūvusią galvą į rankas.
Ji tikrai psichopatė.
Prasta mintis.
- Geriau eikim. - Juokauji?
Biče, pagaliau gausim atsakymus.
Kas ji tokia, kaip susijusi su tavo broliu,
kodėl atvažiavo net į Najaką, kad paduotų tau sudžiūvusią galvą.
Niekur mes neisim.
- Ji vėluoja. - Na ir kas?
- Taip nemandagu. Turėtume eiti. - Biče, tau reikia atsipalaiduoti.
- Labas. - Atėjai.
Taip, nieko čia ypatingo.
Žodžiu, labas.
Labas. Sveika.
Nežinojau, kad kažką atsivesi.
Atsiprašau. Tikiuosi, nieko tokio. Ji mano kaimynė.
- Šei. Malonu susipažinti. - Ir man.
Taigi, įsmuksim į vidų.
- Juk tai neteisėta? - Ne, viskas gerai. Taip ir padarysim.
Gerai. Kai aš įeisiu, eikit. Nedvejokit. Nežiūrėkit niekam į akis.
Neatrodykit kalti. Puiki proga.
Eime.
KEISTŲ IR NEĮPRASTŲ DALYKŲ MUZIEJUS
- Pone? - Dabar!
Neblogai. Mažieji nusikaltėliai.
Taip, nieko čia tokio.
Manau, mane ištiko širdies smūgis.
Sekit paskui mane.
Fy-fai-fo-fam.
Liaukis. Nuožmiau. Pasiruošusi? Fy-fai-fo-fam!
Fy-fai-fo-fam!
Taip! Persigandau.
Dėde Kodžai, ir tu pasakyk.
Fy-fai-fo-fam.
Parodyk jam, kaip reikia.
Fy-fai-fo-fam!
Taip. Būtent taip.
Esi fantastiškas milžinas.
Tu irgi ateisi, ar ne?
Aš...
Dukterėčia, Adrijana labai užsiėmusi su kampanija ir panašiai...
Bet turi ateiti. Turi pamatyti mano naująjį kostiumą.
Tada ateisiu.
Nieko tokio. Mes...
Kodžai, nė už ką nepraleisčiau.
Gerai, nori pamėginti dar kartą? Pasirengusi. Rėžk. Nagi.
Fy-fai-fo-fam.
Ir žingsniuok. Dideliais žingsniais. Eik. Dar kartą.
Fy-fai-fo-fam!
Jėzau Marija ir Juozapai šventas.
Sveiki?
O Dieve. Labas. Čia tik Di Di.
- Taip. Atsiprašau. - Stivas, ar ne?
Tau viskas gerai?
Velniai rautų. Tai yra, atsiprašau. Gerai jautiesi?
- Turėčiau išeiti. - Gal galiu... Leisk, padėsiu.
O, ne.
Tai bent mėlynė.
Leisk... Žinai ką, eime...
Aš tave apiprausiu. Eime į tualetą.
Eikš.
- Gerai. - Gerai. O, varge.
Sunki naktis?
- Atsiprašau. - Nieko tokio.
Lankei kosmetologijos mokyklą ar ką?
Ne, tik turiu daug metų praktikos.
Atsiprašau, skauda?
Gerai, nagi. Klok. Kas, po galais, tau nutiko?
Įsivėliau į muštynes bare.
- Ba... - Taip.
Argi nesi milijardierius? Milijardieriai įsivelia į muštynes bare?
Aš...
Negalėjau pažiūrėti į akis sužadėtinei ir manau, kad nusipelniau smūgio į dantis.
Aišku.
Taip, ir aš esu šėlusi naktimis.
Bet nemanau, kad bent kartą atsijungiau bažnyčios rūsyje.
Bet, manau, jei negali pasirodyti visu gražumu prieš tą, kuris ten, viršuje,
kas belieka, supranti?
- Ką... - Pasitrauk.
Ką...
Aptaškei.
Tau viskas gerai? O varge.
Aš jį nusivilksiu.
Gerai.
Vis tiek praėjusio sezono.
Gerai.
Gerai jautiesi?
Tau reikia vandens ir keksiuko.
Tuoj.
Kodėl atėjai į prekybos centrą ir davei Edvardui sudžiūvusią galvą?
- Šei. - Ką?
Atsiprašau. Tu neprivalai...
Ne, viskas gerai.
Klausyk, atleisk, jei tave išgąsdinau.
Aš tik... Buvau sutrikusi.
Taip. Viskas gerai.
Rimtai?
- Kas? - Jau matei spynas?
Jos ne tokios šiurpios. Eime. Parodysiu.
Mes tuoj grįšim, gerai?
Taip, žinoma.
Taigi, Džordanas buvo tavo vaikinas?
Taip, buvo.
Ir jūs čia ateidavote kartu?
Nuolatos.
Čia pirmą kartą pasibučiavome.
Čia pirmą kartą susipykome.
Ne, nesakau, kad skiriamės, aš tik...
Tu išsikraustai į kitą šalies pusę.
- Kasdien kalbėsimės su vaizdu. - Tai ne tas pats.
Manai, noriu kraustytis į Los Andželą?
Tai kodėl jis man apie tave nepapasakojo?
Jis man pasakodavo viską.
Man reikėjo, kad tai liktų paslapty. Dėdė man neleidžia susitikinėt su vaikinais.
Mano šeima laikosi kultūrinio stereotipo. Bet ir Džordanas norėjo saugoti paslaptį.
Bet jis galėjo manimi pasitikėti.
Nebūčiau pasakęs tėvams.
Jis nenorėjo, kad kas nors žinotų.
Turi galvoje, aš? Tai jis... Džordanas manęs nekentė ar ką?
Ne, jis tave mylėjo labiau už viską, Edi.
Kaskart, kai apie tave kalbėdavo, jis...
Šypsodavosi nuo ausies iki ausies.
Bet jam reikėjo gyventi savo gyvenimą.
Sakė, kartais nesuprasdavo, kur baigiasi taviškis ir prasideda jo.
Jūs dalinotės viskuo.
Todėl jis nebenorėjo mokytis namie.
Tai tu ir apie tai žinojai?
Jis norėjo tau tiek daug pasakyti, tik... Bijojo tave įskaudinti.
Palauk, aš maniau, kad viską tau papasakojau laiške.
- Kokiame laiške? - Tame, kurį tau išsiunčiau.
Aš laiško negavau.
Šūdas. Gal nunešiau ne į tą namą.
Dauguma eksponatų yra netikri. Kas mokėtų 30 dol., kad čia patektų?
Maniau, tau čia patinka.
Jau nebe. Jau galim nusipirkti pavalgyti?
Taip, žinoma.
Gal truputėlį vėliau?
Koks skirtumas. Susitiksim suvenyrų krautuvėje.
Puiku. Ateisiu po kelių minučių.
Edi, galiu paklausti?
Taip.
Ar galėtum...
Galėtum papasakoti apie tą dieną, apie skrydį?
Tiesiog sapnuoju košmarus,
kaip jauteisi tu ir jis.
Klausyk, tikiuosi, nieko, kad klausiu. Man reikia žinoti.
Nuleisk galvą!
Aš netekau sąmonės.
Taip, aš...
Ir...
Ir kai atsipeikėjau...
Buvau ligoninėje.
Nieko neprisimenu iš tos dienos.
Atleisk.
Tau nėra dėl ko atsiprašinėti.
Tai nutinka subtiliai, tikrai.
Jie nesako: „Tu laukiesi. Atleidžiam tave,“ nes paduočiau juos į teismą.
Bet jie tau skiria vis mažiau pamainų.
Galiausiai turėsiu pasakyti kambariokėms, kad nesukrapštau nuomai.
Nejauku, nes po to, kai pastojau,
jos nebekreipia į mane dėmesio.
Taigi, jei trumpai,
laukiuosi jau šešis mėnesius,
neturiu partnerio,
pinigų,
kambario kūdikiui, lopšelio, vežimėlio ir greit neturėsiu darbo.
Net nežinau, kaip pastojau.
Žinau, kaip pastojau, bet nežinau, kaip atsidūriau tokioje padėtyje,
nes mes...
labai saugojomės.
Taip. Planas buvo ne toks.
Ei, Linda.
Sakai, dar neturi daiktų kūdikiui?
Aš... Taip. Jų...
- Daug trūksta. - Esu tikra, kad galiu padėti.
- Labas. - Kaip sekėsi grupėje?
- Gerai. Mes visi išgydyti. - Puiku, nes tu labai užsiėmusi.
Labas, Kodžai.
Laukia diskusija su Niujorko universiteto jaunaisiais demokratais,
turim spėti iki tavo penktos valandos susitikimo.
Rytoj šeštą vakaro įtraukėme dalyvavimą lėšų rinkimo vakare.
- Kažką įtraukėme? - Turi planų?
Beksė vaidins mokyklos spektaklyje, pažadėjau dalyvauti. Taigi...
Šitas lėšų rinkimo renginys - svarbus.
Dalyvaus meras Adamsas.
Klausyk, sužibėjai debatuose, reikiami žmonės tave pastebėjo.
Tai - aukščiausia lyga.
Lauksiu mašinoje.
Viskas gerai?
Ką tik sutikai būti dviejose vietose vienu metu,
ir nereikia nė sakyti, kurią iš jų, mano manymu, pasirinksi.
- Ką nors sugalvosiu. - Tu per daug su ja suartėjai.
Gerai.
Ji ką tik neteko motinos.
Matau, kaip ji žiūri į tave. Ji prie tavęs prisirišo.
Netrukus išvyksime į Ganą.
Tu tapsi Kongreso nare.
Gal mums nereikėtų visą laiką sukiotis šalia tavęs.
Gal galiu padėti?
Ne, aš pats.
Atsiprašau. Kas tu?
Vernonas. Kas tu?
Semas.
- Pažinojai Beną? - Taip, aš jo senas draugas.
- O tu? - Irgi.
- Ką čia veiki? - Benas leido man čia laikyt savo daiktus.
Aišku. Aš šiaip jau... padedu jo močiutei viską čia peržiūrėti,
- tad jei galėtum... - Išsinešti savo mėšlą. Gerai.
- Kai galėsi. - Žinoma.
- Iš kur pažinojai Beną? - Iš mokyklos laikų. Žaidėm krepšinį.
Atsiprašau, jis nebuvo panašus į sportininką.
Taip, jam nekaip sekėsi.
Negaliu patikėti, kad jo nebėra.
Jis buvo toks nuostabus.
Taip.
Žodžiu...
Mėnesio pabaigoje turbūt uždarysiu šitą sandėlį, taigi...
Supratau. Gali sekundėlei duoti telefoną?
Reiktų apsikeisti numeriais,
jei kiltų klausimų dėl sandėlio,
ir jei norėtum pasikalbėti.
Tai...
Man nereikia kalbėtis...
Man tai tikrai reikia.
Tu - pirmasis mano sutiktas žmogus, kuris taip pat jį pažinojo.
Taip. Paskambinsiu pranešti, kada uždarysim sandėlį...
- Malonu susipažinti, Semai. - Taip, ir man.
Pyp-pyp.
Atsiprašau, pamelavau.
Tai nėra geriausias miegmaišis žemėje, gerai?
Čia geriausias miegmaišis žemėje. Pačiupinėkite medžiagą.
Gerai.
Taip.
- Mama, pačiupinėk. Koks minkštas. - Kaip puiku.
- Taip. - Bet, žinai...
Turiu galvoje, nevyksti į Antarktidą.
Aš tik manau, kad mums iš tiesų nereikia miegmaišio už 700 dol., ar ne?
- Mama. - Nieko tokio.
Atnešiu kelis miegmaišius už mažesnę kainą.
Būtų nuostabu, Erazmai.
- Erazmas, taip. Ačiū. - Man patinka tas vardas.
- Įdomus. Graikiškas? - Mama tokį davė.
Tėtis visada sako pirkti geriausią ir amortizuoti kaštus
naudojant kiek įmanoma ilgiau. Taip geriausia.
Yra šiek tiek sudėtingiau, bet...
- Kodėl sudėtingiau, mama? - Nepražūsime.
Mums tik reikia apkarpyti savo biudžetą ir tiek.
„Apkarpyti biudžetą“? Paprastai tokių žodžių nesakai.
Jaučiu, kad dabar ne laikas ir ne vieta tokiam pokal...
Mama, gal gali tiesiog pasakyti, kas vyksta?
Ogi tai,
kad mudu su tavo tėvu skyrėm visą gyvenimą, kad galėtum lankyti koledžą.
- Ar tai tikrai dėl... - Nenoriu, kad jį mestum tam,
kad pasibastytum po pasaulį su brangiausiu miegmaišiu,
nes tavo tėvas mirė.
Dieve, mama. Sakiau, kad man to reikia, aišku?
O tu sakei, kad mane paremsi, bet neremi.
Mieloji, tavo tėvas mirė.
Žinau, kad nori pabėgti. Aš irgi noriu. Tikrai.
Bet turi gyventi toliau.
Turime toliau gyventi
ir turime susidoroti su sielvartu ir skausmu.
Negali nuo to pabėgti.
Jis buvo geriausias mano draugas.
Žinau.
Noriu atsiprašyti.
Gerai.
Manau, kad susimoviau su Mahira.
Ji man tiek daug papasakojo,
o aš negalėjau pasakyti to vieno dalyko, kurio ji prašė.
O dabar ji turbūt nebenorės daugiau su manim kalbėtis.
Turbūt nėra prasmės.
Nežinau, ką daryti.
Kaip tu manai?
Tu - šiknius, Edvardai.
LABAS, ČIA DAFNĖ. SUSITIKSIM 18.00 VAL. TIK PATVIRTINU.
TAU NEREIKIA NIEKO ATSINEŠTI.
Šūdas.
Labai džiaugiuosi, kad tu čia. Kokios gražios.
Ačiū, kad pakvietei.
Ši vieta neįtikėtina.
Žinau. Mums labai pasisekė. Jauskis kaip namie.
Atėjai.
Pamerksiu jas į vandenį.
Stivai, įpilk Amandai vyno.
- Beje, labai gražus švarkelis. - Ačiū.
Kodėl atėjai?
Tikrai manai, kad noriu čia būti? Ji man atsiuntė dešimt žinučių.
- O tu neatsiliepi. Kokio velnio? - Pavalgyk, pasivaišink desertu ir eik.
Neleisk jai užmegzti gilaus pokalbio.
Patikėk manim, vos tik gausiu progą išeiti, dingsiu.
- Kas, po velniu, nutiko tavo akiai? - Susimušiau bare.
Tu? Kada?
Vakar vakare, kai išėjau iš tavo namų.
Pasiruošę valgyti?
Labai džiaugiuosi, kad turite tą grupę.
Man iš esmės teko priversti Stivą prisijungti.
- Ar ne, mielasis? - Tikrai privertė.
O Dieve. Tavo akis dar labiau užtino.
Išvykau dviem dienoms, o jis nusprendė pasimokyti boksuotis.
Neįsivaizduoju, ką jūs išgyvenate.
Jei netekčiau Stivo, subyrėčiau į milijoną gabalėlių.
Taip, turbūt jau eisiu namo.
- Iškviesiu tau taksi. - Ne, neišeik.
Labai atsiprašau. Pažadėjau Stivui neliesti rimtų temų.
Turbūt tiesiog džiaugiuosi, kad judu suradot vienas kitą.
Žinau, kaip Stivui to reikia.
Jis taip ir nesusitaikė su Brentu. Norėjo to labiau už viską.
- Tikrai? - Aišku, kad norėjo.
Taksi atvažiuos po trijų minučių, tad...
Turbūt Stivas nesakė, kad Brentas pas jį atėjo,
maldavo atleidimo,
o Stivas pasiuntė brolį ant trijų raidžių.
- Ką? - Būtent taip ir pasakė.
- Ar ne, Stivai? - Apie ką ji kalba?
Jis pasirodė iš anksto nepranešęs mano darbe po dvejų metų...
Nes neatsakinėjai į jo skambučius ir žinutes.
Jis atėjo pas tave į biurą?
Ar Brentas tau pasakojo, kiek naktų man teko laikyti glėbyje motiną, raudančią
dėl narkomano sūnaus? Dėl savo vaikelio.
Tėtis jos neguodė. Jis to nemoka.
Ne, guodžiau aš. Vien aš.
Vakarą po vakaro glausdavau ją ir guosdavau,
o jis mano, kad gali ateiti po kelerių metų,
mes apsikabinsime ir viskas bus gerai? Tegul užsikruša.
- Stivai. - Ne... Kai jis pas tave atėjo,
jis pusantrų metų buvo nevartojęs.
Jam puikiai sekėsi.
Po to, kai susitiko su tavimi, po dviejų savaičių vėl pradėjo vartoti.
Paistalai! Kaltini dėl to mane?
Ne, kaltas jis pats, bet galėjai būti malonesnis, blemba.
Ne aš jį priverčiau!
Nusileisiu į apačią. Ačiū už vakarienę.
Atsiprašau, kad susiklostė ne taip, kaip tikėjaisi.
Atsiprašau. Labai atsiprašau.
Stivai.
- Nesu atsakingas už Brentą. - Žinau, kad nesi.
Jis pats su savim taip pasielgė. Aš nesu atsakingas.
Žinau.
ČIA AŠ, JEI KO PRIREIKS. VERNONAS ASABANAS.
VERNONAS ASABANAS
VAIZDAI
MŪSŲ ISTORIJA „INDUSTRY BAR“: VERNONAS ASABANAS
Sakei, kad susitiksim suvenyrų krautuvėje, ten ir atėjau.
Palikai mane 72 minutėms.
Nesupratau, kad taip ilgai.
Taip, ilgai.
Žinai, jei ne aš, išvis nebūtum su ja susitikęs.
Aš viską išsiaiškinau. Aš ją suradau.
Ir išvis, aš priverčiau tave nuvažiuoti į miestą.
Bet vos tik ją pamatei, tu iškart:
„Labas, Mahira. Sveika, labas.“
Ji pažinojo mano brolį.
Ji - vienintelis žmogus pasaulyje, pažinojęs mano brolį.
Dabar ji man - svarbiausias žmogus pasaulyje.
Aš atsiprašau, bet taip yra.
Šei, tu taip pat svarbi.
- Šei. - Aš pavargusi.
Labanakt, kvailele.
Labas.
Gerai jautiesi?
- Sunki naktis? - Man viskas gerai.
Aš gavau laiškų?
Laiškų?
Taip, draugė sakė, kad atsiuntė man laišką.
Kiek pamenu, ne,
bet paklausiu tavo dėdės.
Gal čia Šei.
O Dieve, labas.
Labas.
Atsiprašau, aš pažįstu tavo tetą.
Pažįstu Lindą... Ne, aš Linda. Pažįstu Leisę.
Susipažinau su tavo teta Gedulo grupėje.
Mano vaikinas skrido lėktuvu.
Teta Leise? Kažkas atėjo.
Jėga. Išgąsdinau stebuklingą berniuką.
- Labas. - Kaip laikaisi?
- Užeik. - Tikrai manau, kad jį išgąsdinau.
Jam viskas gerai.
Eime.
Gerai.
DŽORDANAS - DRABUŽIAI
Štai.
Pažiūrėk.
- O Dieve. Tarsi transformeris. - Lyg transfo... Taip.
Tobulai tinka, kai name nėra lifto.
- O Dieve. - Žinau.
Tu tikrai turi čia visą parduotuvę.
Tai puiku... Viskas nauja.
Nauja, nes neturėjau progos panaudoti.
Kelis kartus bandžiau susilaukti vaikelio, bet...
O Dieve.
O aš susitikimo metu pasakojau, kaip pastojau net nemėgindama.
Labai atsiprašau. Tai buvo labai nejautru iš mano pusės.
- Ne, visai ne. Ne, tik... - Atsiprašau.
Tai...
senos žaizdos.
Viskas gerai.
Vis dar bandote?
Ne dabar. Ne. Turiu Edvardą.
Negaliu... Nemanau... Aš negaliu paimti šitų daiktų.
Aš tikrai... Manau, turėtum juos pasilikti.
Ir manau, kad turėtum juos saugoti, kol būsi pasirengusi panaudoti.
Susitarkime.
Paimk juos.
Paimk viską, panaudok juos vaikui, o kai nebereikės, susisiek su manimi.
Gal tada būsiu pasirengusi. Gerai?
- Tikrai? - Tikrai.
Šie daiktai gerokai per ilgai čia guli.
Ačiū.
Tai geriausia, ką kas nors yra dėl manęs padaręs.
Panele Vašington.
Ką gi. Gerai, puiku.
Vajetau. Pažiūrėkit į tą žiedą.
- Darnelas. - Sveiki, malonu susipažinti.
Aš Adrijana Vašington.
Taigi, manęs neišbraukit. Birželio 27 d. Ieškokit mano vardo, Adrijana Vašington.
- Galiu tikėtis jūsų balso? - Taip.
- Jūs užsiregistravęs? - Taip.
Visa tai buvo kampanijoje...
Gerai. Taip, išties juokinga.
Štai taip gaunate balsus.
Turiu eiti, bet buvo malonu susipažinti.
Žinai, alkoholis tokiuose renginiuose - spąstai.
Jį siūlo tik tam, kad pamatytų, kas leptelės ką nors pro šalį.
Jūsų gazuotas vanduo.
Ačiū.
Galiu pati savimi pasirūpinti.
Žinau.
Beprotiška, ar ne?
Būti čia dabar.
Gyvenimas beprotiškas.
Maniau, šiuo metu būsiu pradėjusi magistro studijas.
Sutaupei laiko ir išvengei skolos.
Tik pažiūrėk, kiek pasiekei.
Atėjai čia vienas?
Mes atėjom su Jaunaisiais profesionalais.
Bet ne su mergina.
O tu? Tavo kambariokas - čia?
- Nepradėk. - Tik klausiu.
Tu jam tikrai patinki, Dri.
Išties tai matau.
- Ką matai? - Viską.
Viską, ką bandai pasiekti politiškai ir gyvenime.
Mačiau, kai mokėmės Pensilvanijos universitete,
ir tu organizavai eitynes už valytojus su savo nutrintais sportbačiais
- ir studentų atstovybės marškinėliais... - Nevelk čia mano sportbačių. Ne.
Ir dabar matau.
Šiame prabangiame lėšų rinkimo renginy.
Tai tavo kraujyje.
Tu visada mane palaikei.
Net tada, kai nesidulkinome.
Taip.
Pažadėjau mamai Rouzei, kad tave palaikysiu.
Ir noriu toliau būti šalia, dalintis šiomis akimirkomis su tavimi.
Peršiesi?
Ne.
Bet kas žino, kaip nuo šiol pasisuks mūsų gyvenimai?
- Sėkmės, Bekse. - Ačiū.
Sėkmės nelinkėsiu, ir taip pasiseks.
Kur Adrijana?
Nesu tikras, ar ji atėjo, dukterėčia.
Bet tu puikiai atrodai.
Tas Džekas tegul verčiau pasisaugo. Tu labai baisi.
Žinai,
kartais žmonės ne visada gali išpildyti tai, ką pažada.
Adrijana dabar labai užsiėmusi. Ir jei ji neateis, tai...
- Aš ten neisiu, jei ji neateis. - Negali sustabdyti viso spektaklio.
Tai tik keturi kvaili sakiniai.
Tai kodėl tada taip daug ruošeisi?
Mes nebėgame nuo savo pareigų
vien todėl, kad žmonės neateina pažiūrėti, kaip jas vykdome.
Ne, vis tiek jas įvykdome.
Tavo motina išvyko iš namų, kad taptų aktore.
Žinau, kad jos turėta drąsa - ta pati, kuri rusena tavyje.
Mylim tave, Adrijana!
Žinojau, kad ateisi.
Sakiau, kad ateisiu.
Tikiuosi, per daug nepavėlavau.
Atėjai pačiu laiku.
Atsiprašau. Nenoriu trukdyti...
Ar būtų galima greitai nusifotografuoti su būsima Kongreso nare?
Žinoma. Ateikit.
- Aš jus myliu. - Tobula.
Mylėjau tavo močiutę. Aš prognozuoju, kad daug pasieksi, mergyt.
Ačiū.
Galiu gauti autografą?
Taip, žinoma. Gerai.
Kuo galiu padėti?
Semas. Susitikome...
Žinau, kas tu. Kaip mane radai?
Internete yra gal tūkstantis nuotraukų, kaip dirbi.
Gerai. Tai susekei mane instagrame?
Ne, aš...
Formaliai - taip.
Bet aš atėjau čia,
nes turiu uždaryti tą sandėlį iki mėnesio pabaigos.
Taigi, pagalvojau, pranešiu tau terminą.
Esi čia buvęs?
Šitame klube?
Čia ne mano skonio vieta.
Palauk truputį. Prie tokių vietų pripranti.
- Prisėsk. - Negaliu pasilikti.
Ar gerai pažinojai Beną?
Ne artimai.
Jis buvo draugo draugas.
Bet Benas buvo ypatingas.
Net jei nepažinojai jo artimai, jis leisdavo tau pasijusti ypatingu.
O tu? Judu palaikėte ryšį po mokyklos?
Ne, ryšys nutrūko.
Bet po to pamačiau jį likus trims dienoms iki lėktuvo sudužimo, taigi...
Pamatei jį prieš mirtį. Tau išties pasisekė.
Taip.
- Aš neužsisakiau... - Baras vaišina.
Stiklinės vazos, seni elektroniniai prietaisai, tipo, skalbimo mašinos.
Ir buvo mašina.
- Ne! - Taip.
Mašina.
- Visokiausi daiktai. - Brangūs.
Brangūs.
- Turi plaktuką ar panašiai? - Taip, su kuo daužai...
Taip, jie turėjo plaktukų. Turėjo laužtuvų.
- Man patiko beisbolo lazda. - Taip. Beisbolo lazda.
- Labas. - Sveikas sugrįžęs.
Džonai, čia Linda.
- Linda.
- Labas. - Įdėsiu tau valgyti. Sėsk.
Turbūt galvoji, ką ši nepažįstamoji veikia mano namuose.
Aišku, kad ne.
Aš iš Gedulo grupės.
Ta, kuri laukiasi.
- Sveika atvykusi. - Ačiū.
- Labas. - Kaip tu, bičiuk? Gavai nuotraukas?
Taip, gavau. Ačiū.
Buvai išvykęs ar ką?
Taip. Nuvykau į Koloradą.
Prie Pagosa Springso.
- Tiesą sakant, aplankiau sudužimo vietą. - Žodžiu...
Turbūt buvo sunku.
Taip, iš dalies. Pamaniau...
Nežinau. Pamaniau, gal bus laukas ar panašiai.
Bet nuvykęs ten pajutau visą tą
energiją.
Ir, supranti, nesu tas žmogus. Nesu žmogus, jaučiantis energiją.
Žinai, aš greičiau tokio žmogaus priešingybė, tikrai.
Bet kai buvau ten,
pajutau juos - juos visus.
Po to meldžiausi už juos ir už mus, už mus visus.
Ir manau, kad galbūt tai buvo pirmas kartas po to, kai viskas įvyko,
kai nesijaučiau absoliučiai bejėgis.
Aš jaučiuosi bejėgė.
- Žodžiu... - Kodėl ten vykai? Kodėl ten nuvažiavai?
Aš...
Aš tik pamaniau, kad...
Dėl mano košmarų, sapnavau košmarus apie sudužimo vietą.
Todėl jis nuvyko jos nufotografuoti ir parodyti man, kad nuolaužos nebedega.
Išties nuostabu, kad tą padarei.
Žodžiu...
Taip. Atsiprašau. Nenorėjau užgrobti pokalbio.
Tiesiog Linda mums pasakojo apie savo kelionę į Los Andželą.
Taip, atsiprašau.
Ne, aš tik... Kaip tik norėjau papasakoti,
kaip Gario tėvai praktiškai pamėgino pagrobti mane ir vaikelį.
Tai ne visai tiesa. Truputį pagražinau, bet ne per daug.
Nuvažiavau jų aplankyti ir pasakyti...
Velnias. Atsiprašau. Labai atsiprašau. Turiu atsiliepti.
Viskas gerai.
Kaip sakiau, nuvažiavau pas juos į namus.
Jie pasamdė virtuvės šefą, kad paruoštų maistą.
- Semai? - Labas, Leise.
Tikiuosi, netrukdau.
Sakei, kad galiu skambinti, jei prireiks...
Žinoma. Kas nutiko?
Aš bare, kalbuosi su tokiu vyruku.
Aš manau, jis su manimi flirtuoja.
Ir?
Ir...
Aš gal esu truputį apsvaigęs
ir baisiai bijau, kad susigadinsiu gyvenimą.
Nesusigadinsi gyvenimo...
nebent nori jį susigadinti.
Mano mokyklos draugas,
Benas, tas, kuris žuvo...
buvo daugiau nei draugas.
Mes niekad... Mes niekad to nepadarėm.
Svarbiausia buvo tai, ką vienas kitam jautėm.
Žinai, kiekvienas žvilgsnis ar prisilietimas įžiebdavo...
ugnį. Ir tada...
Tada?
Turėjau kovoti su daugybe žmonių.
O mano tėtis buvo ir yra ne pats pažangiausias žmogus pasaulyje.
Mano giminaičiai taip pat. Ir tada...
Aišku.
Susipažinau su Siena, ji mane pamilo,
aš pamilau ją, ir, žinai, tiesiog... Tiesiog viskas tapo...
Paprasčiau.
Taip.
Tiesiog...
pasistenk nieko neįskaudinti, gerai?
Gerai.
- Labas. - Labas.
Stivai.
Aš nunešiau tavo švarkelį į valyklą.
- Atsiprašau dėl vakar. Aš... - Nereikia atsiprašinėti.
Bet atrodai milijoną kartų geriau.
Ačiū. Aš tikrai toks nebūnu.
Buvo sunki savaitė.
Kam nepasitaiko. Nesijaudink. Niekam nepasakosiu.
Ačiū.
Tavęs ten kažkas laukia ar nori...
Aš atsižadėjau Brento.
Nesupratau?
Aš...
Atsižadėjau savo brolio.
Jis buvo narkomanas ir...
kai jis atėjo pas mane išsrėbti mėšlo, aš jį atstūmiau.
Šeimų santykiai sudėtingi.
Ir pasimylėjau su Amanda.
Kodėl... Turiu galvoje, suprantu, ji gražuolė, bet...
Mirusio brolio sužadėtinė.
Aš žiauriai nesveikas.
Mėgsti lietinius?
Iškepsiu tau lietinių. Užeik.
Turi gražius namus.
Ačiū. Bankas greitai juos atims.
Nori saldžių ar pikantiškų?
Prašyčiau pikantiškų.
Edvardas manęs klausė apie laiškus.
Iš kur apie juos sužinojo?
Turbūt draugė pasakė, kad siuntė jam laišką, o jis taip ir negavo.
Sakiau, kad reikėjo jam iškart pasakyti.
Ačiū, Džonai. Tarsi mane per mažai graužtų sąžinė.
Kiek laiko čia gyvens ta nėščia mergina?
Ji vardu Linda,
ir aš nežinau, kiek ji čia gyvens. Kurį laiką.
Ačiū, kad pasitarei.
Gal ir būčiau, jei būtum čia buvęs.
Koloradas paliko man neišdildomą įspūdį.
Žinau. Labai aiškiai pasakei per vakarienę.
Atsiprašau. Nekalbėsiu apie tai.
- Ne tą noriu pasakyti. - Tai ką?
Ką nori, kad pasakyčiau?
Tu manei, kad padėsi Edvardui
nuskridęs į Koloradą ir atsiuntęs jam nuotraukų?
- Taip, aš maniau, kad taip jam padėsiu... - Nuvykai į Koloradą
ir atsiuntei nuotraukas.
O aš buvau su juo, kai jis jas gavo.
Mačiau, kaip jos jį paveikė.
Jam dvylika, Džonai.
Jam dvylika.
Jis neteko motinos, neteko tėvo ir brolio.
Taip, o aš taip pat netekau Džeinės, Briuso ir Džordano.
Ir aš juos mylėjau, aš taip pat gedžiu.
- Žinau, kad gedi. - Tikrai žinai?
- Žinoma, žinau. - Nes aš tik...
Kas?
Man čia nėra vietos.
Aš tik... Nėra vietos.
Ką tu kalbi? Kur tau nėra vietos?
Niekur. Čia.
Džonai, tai netiesa.
Žinau. Taip, žinau.
Aš nežinau. Aš tik...
Aš patikrinsiu, kaip reikalai darbe.
Būk geras, neišeik. O Dieve. Prašau, dabar neišeik. Džonai!
Ji miega.
Labos nakties.
Kodžai?
Galim apie tai pakalbėti?
Žinau, kad saugai Beksę,
tu - geras dėdė.
Bet aš šiandien atėjau, ar ne?
Aš irgi noriu ją paremti, kol jūs dar čia.
Tavo draugas Erikas
gavo mums dokumentus daug greičiau, nei tikėjausi.
Turbūt jis labai nori, kad išvyktume iš šalies.
Kada išskrendate?
Greitai.
Ar būtina?
Taip.
- Mano šeimai manęs reikia. - Taip.
Mano verslui manęs reikia, ir Beksė turi žinoti, kur bus jos namai.
Gerai.
Aš tau labai dėkingas.
Nesitikėjau, kad tokioje vietoje kaip ši, sutiksiu tokių gerų žmonių kaip tu.
Ilgėsimės tavęs, Adrijana.
Ir aš jūsų pasiilgsiu.
Abiejų.
Labas.
Atsiprašau.
Nenorėjau tavęs išgąsdinti.
Nieko tokio.
Negalėjau užmigti.
- Gerai jautiesi? - Taip, aš tik įsipilsiu vandens.
Žinau, tai tikrai apgailėtina, bet ar pastebėjai jį?
Matei jį?
Kodėl visi to klausia?
Nes tu - paskutinis žmogus pasaulyje,
galėjęs matyti jį gyvą.
Mažiausia detalė, bet kokia smulkmena, kurią prisimintum,
mažiausia smulkmenėlė. Ji reikštų tiek daug.
Žinau, nesąžininga tavęs klausti,
bet tu - stebuklingas berniukas. Tu išgyvenai.
Atsiprašau.
Atsiprašau. Taip nesąžininga.
Pamenu, mačiau jį lėktuvo gale.
Mes abu mankštinome kojas.
Nieko nesakėme. Jis tik pažiūrėjo į mane, nusišypsojo ir linktelėjo.
Pamaniau, kad jis atrodė gan mielas žmogus.
Džordanas mūvėjo „Adidas“ kedus, vilkėjo geltonus marškinėlius ir velveto švarkelį.
Taksi važiavome apie 40 minučių.
Vėlai išvažiavome, nes jis nuėjo į parduotuvę.
Gal jis buvo su tavimi?
Taip, jis buvo su manimi.
Skridau lėktuvo gale su Džordanu ir tėčiu.
Mama skrido pirmąja klase.
Ji mums atnešė desertą, kuriuo juos vaišino.
Iš pradžių buvo tik...
stiprus bumptelėjimas...
visi nugriuvome į kairę lėktuvo pusę.
Lyg gavę per veidą.
Po to kuriam laikui viskas susitvarkė.
Tada pamanėm, kad viskas bus gerai,
o po to pasikartojo dar stipriau nei prieš tai.
Tada mes visi...
Visi supratome.
Mes tiesiog...
Tiesiog supratome.
Negalėjau nueiti pas mamą.
Niekas kitas negalėjo manęs paguosti.
Tik Džordanas.
Jis man pasakė, kad kartu nuvažiuosim prie vandenyno.
Paplaukiosime Ramiajame vandenyne.
Ir tada aš nurimau.
Nes žinojau, kas benutiktų...
jis visada bus mano brolis.
Ir jis manimi rūpinosi.
Jis buvo mano didvyris.
Ačiū, Edi. Ačiū.
Išvertė Sandra Siaurodinė