Гівнюк!
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ ЕНН НАПОЛІТАНО
МИЛИЙ ЕДВАРДЕ
А якщо це психопатка?
Вистежила тебе в супермаркеті, тицьнула в руки сушену голову.
Це точно психопатка.
Дарма прийшли.
- Треба йти. - Смієшся?
Нарешті ми почуємо відповіді.
Хто вона, як пов'язана з братом,
нащо перлась аж у Наяк, щоб дати тобі сушену голову.
Ми нікуди не підемо.
- Вона спізнюється. - І що?
- Це нечемно. Треба йти. - Чувак, розслабся.
- Привіт. - Ти прийшов.
Так, нічого особливого.
Коротше, привіт.
Вітаю. Привіт.
Я не знала, що ти будеш не сам.
Вибач. Сподіваюся, ти не проти. Це... Це моя сусідка.
- Я Шей. Рада знайомству. - Я теж.
Зайдемо без квитка.
- Але ж це незаконно? - Нормально. Ми згодні.
Добре. Я йду, ви за мною. Не вагатися. Нікому не дивитися в очі.
Не зиркати винувато. Ідеально.
Ходімо.
МУЗЕЙ ОСОБЛИВОСТЕЙ ТА ХИМЕР
- Сер? - Зараз!
Непогано. Що, малі злочинці?
Та, нічого особливого.
У мене щойно був інфаркт.
За мною.
Фі-фай-фо-фам.
Ні, не так. Несамовитіше. Готова? Фі-фай-фо-фам!
Фі-фай-фо-фам!
Так! Дуже страшно.
Дядьку Коджо, тепер ти.
Фі-фай-фо-фам.
Покажи йому, як треба.
Фі-фай-фо-фам!
Так. Дуже переконливо.
Ти неперевершений велетень.
Ти ж теж прийдеш?
Я...
Племінничко, Адріана зайнята, у неї виборча кампанія...
Але ти повинна прийти. І побачити мій новий костюм.
Тоді я прийду.
Нічого. Ми...
Коджо, я такого не пропущу.
То як, ще раз? Готова? Я слухаю. Давай.
Фі-фай-фо-фам.
Додамо кроки. Великі. Давай. Ще раз.
Фі-фай-фо-фам!
Ой, Ісус, Марія та Йосип.
Що з вами?
Боже. Привіт. Це я, Ді Ді.
- Так. Вибач. - Стів, так?
Ти в порядку?
Свята срака. Ой, пардон. Точно в порядку?
- Мені треба йти. - Я можу... Давай допоможу.
О, ні.
Ох і фінгал.
Зараз я... Слухай, давай...
Я тебе причепурю. Ходімо в туалет.
Вставай. Ходімо.
- Гаразд. - Добре. Ну нічого собі.
Важка нічка?
- Вибач. - Нічого.
Ти на косметолога вчилася чи що?
Ні. Це результат багаторічної практики.
Вибач, боляче?
Давай, колися. Що за фігня тебе спіткала?
Побився в барі.
- У ба... - Так.
Ти ж наче трильярдер. Хіба трильярдери лізуть у барні бійки?
Я...
Я не міг дивитися в очі нареченій і подумав, що заслуговую удару в пику.
Ясно.
У мене теж бували шалені ночі.
Але в церковному підвалі я ще не вирубалася.
Але якщо не можна показати слабкість перед Тим, хто на небі,
то перед ким можна?
- Що... - Геть.
Що...
Заляпав.
Усе гаразд? Нічого собі.
Я це зніму.
Отак.
Усе одно це минулий сезон.
Усе.
Живий?
Тобі треба води й кексика.
Я туди й назад.
Нащо ти прийшла в супермаркет і дала Едварду висушену голову?
- Шей. - Що?
Вибач. Ти не мусиш...
Та нічого.
Слухай, вибач, якщо я тебе налякала.
Просто я... заплуталася.
Так. Усе нормально.
Правда?
- Що? - Ти вже бачив замки?
Вони не такі стрьомні. Ходімо. Я покажу.
Ми скоро повернемося.
Так, авжеж.
То Джордан був твій бойфренд?
Так, був.
І ви ходили сюди разом?
Постійно.
Тут уперше поцілувалися.
А тут була наша перша сварка.
Ні, я не кажу, що ми розходимося, я...
Ти переїжджаєш на той бік країни.
- Будемо на зв'язку щодня. - Це не те саме.
Думаєш, я хочу в Л.А.?
А чому він про тебе не розказував?
Він усе розказував.
То був мій секрет. Дядько не дозволяє зустрічатися з хлопцями.
Сім'я культурних стереотипів. Але Джордан теж хотів, щоб був секрет.
Мені він міг довіряти.
Я б не сказав батькам.
Не хотів, щоб хтось знав.
Тобто я? То він... Джордан ненавидів мене чи що?
Ні. Едді, він любив тебе понад усе на світі.
Завжди, коли говорив про тебе, він...
Розпливався в усмішці до вух.
Але йому потрібне було власне життя.
Інколи він не знав, де закінчуєшся ти й починається він.
У вас усе було спільне.
Тому він не хотів більше навчатися вдома.
Ти й про це знала?
Він дуже хотів тобі розказати, але... Не міг завдати тобі болю.
Стій, я ж усе це тобі пояснила в листі.
- У якому листі? - Який надіслала.
Я не отримував листа.
Чорт. Може, я не в той будинок укинула.
Тут фальшивки майже все. Хто платитиме 30 доларів за квиток?
Тобі ж тут подобалося.
Більше ні. Підемо десь похаваємо?
Так, авжеж.
Може, трошки згодом?
Як хочеш. Я в сувенірній.
Супер. Я скоро підійду.
Едді, можна попросити?
Так.
Можеш...
Можеш розповісти про той день, про ваш рейс?
Мені він сниться в кошмарах.
Як це було для тебе, для нього.
Слухай, надіюся, таке можна питати. Просто мені... треба знати.
Голову вниз!
Я знепритомнів.
Так, я...
І...
А коли отямився...
то був у лікарні.
Я нічого не пам'ятаю про той день.
Вибач.
Нема за що просити вибачення.
Усе роблять дуже хитро.
Ніхто не каже: «Ага, вагітна. Тебе звільнено». Бо тоді я судитимуся.
Але призначають усе менше змін.
І зрештою я змушена казати сусідкам, що вже не тягну оренду.
Це так незручно, бо відколи я завагітніла,
їм на мене начхати.
Тож у підсумку,
на шостому місяці,
немає партнера,
нуль грошей,
нема кімнати для малюка, колиски, візка, скоро не буде роботи.
Я не знаю, як я завагітніла.
Тобто як завагітніла, я знаю, але не розумію, як так вийшло,
бо ми були...
дуже обережні.
Так. Не планували.
Гей, Ліндо.
Кажеш, немає ще речей для дитинки?
Я... Так. Це...
- Тяжко. - Можу виручити.
- Привіт. - Як група?
- Добре. Усі зцілилися. - Чудово, бо роботи чимало.
Привіт, Коджо.
У нас дискусія з Юними демократами Університету,
перед зустріччю о п'ятій вечора.
А ще ми додали збір коштів, завтра о 18:00.
- Ми додали? - А в тебе плани?
Ну, Бекс грає у шкільній виставі, я обіцяла бути. Тому...
Цей збір коштів важливий.
Там буде мер Адамс.
Ти виграла дебати, це помітили потрібні люди.
Це найвища ліга.
Я буду в машині.
Ти в порядку?
Ти погодилася бути в двох місцях одночасно,
і я не мушу казати, що ти, на мою думку, обереш.
- Я щось придумаю. - Ти занадто з нею зближуєшся.
Ясно.
Вона щойно втратила матір.
Я бачу, як вона на тебе дивиться. Вона прив'язується.
Незабаром ми поїдемо в Гану.
А ти станеш конгресвумен.
Не варто нам так багато спілкуватися.
Я можу вам допомогти?
Та ні, я сам.
Вибачте. А хто ви?
Вернон. А ви?
Сем.
- Ви знали Бена? - Так, я його давній друг.
- А ви? - Я теж.
- А що ви тут робите? - Бен дозволяв мені тримати тут речі.
Ясно. А я... допомагаю його бабусі все це розібрати,
- і, якщо можна... - Забрати манаття.
- Коли зможете. - Без проблем.
- Як ви знали Бена? - Зі школи. Баскетбольна команда.
Я не думав, що він спортсмен.
Він був не дуже вправний.
І досі не віриться.
Він був такий прекрасний.
Так.
Коротше...
Мабуть, я закрию цей склад наприкінці місяця, тому...
Зрозумів. Можна на секунду ваш телефон?
Треба обмінятися номерами.
Можуть виникнути запитання про склад.
Або треба буде поговорити.
Це...
Я не маю потреби говорити, то...
А я маю, чорт забирай.
Я вперше зустрів того, хто його знав.
Так. Я триматиму в курсі щодо, ну, закриття цього складу, т...
- Радий знайомству, Сем. - Я теж.
Бі-біп.
Даруйте, брешу.
Це не найкращий у світі спальник.
Ось найкращий у світі спальник. Помацайте тканину.
Давайте.
- Так. - Клас.
- Мамо, помацай. М'якенький. - Це чудово.
- Так. - Але, знаєш...
Ти ж не в Антарктиду зібралася.
Я думаю, нам не потрібен спальник за сімсот доларів, правда ж?
- Мамо. - Нічого.
Я принесу дешевші спальні мішки.
Це було б чудово. Еразм.
- Так, Еразм. Дякую. - Яке гарне ім'я.
- Цікаве. Грецьке? - Мама дала.
Тато радив купувати найкраще, а ціну виправдає
тривале використання. Цей найкращий.
Усе трохи складніше, але...
- Складніше - це як, мамо? - Ми прорвемося.
Але зараз треба затягти паски, от і все.
«Затягти паски»? Я ще від тебе такого не чула.
Зараз не час і не місце для цієї роз...
Мамо, поясниш, що сталося?
А сталося те,
що ми з батьком усе життя збирали тобі на коледж.
- Невже проблема... - Не хочу, щоб ти все перекреслила
і волочилася по світу в найдорожчому спальнику,
бо тато помер.
Боже, мамо. Я ж казала: це мені потрібно.
А ти обіцяла підтримати і не підтримуєш.
Донечко, тато загинув.
Я знаю, ти хочеш утекти. Я теж хочу. Чесно.
Але життя має тривати.
Ми повинні жити далі,
сміливо витримувати горе й біль.
Від цього не втечеш.
Він був мій найкращий друг.
Я знаю.
Знаю.
Я все розумію.
Салют.
Я маю перепросити.
Давай.
Я напартачив з Магірою.
Вона так багато розказала,
а я відмовив їй у єдиному проханні.
Тепер вона більше не схоче зі мною розмовляти.
Бо це безглуздо.
Не знаю, що робити.
Що скажеш?
Едварде, ти козел.
ПРИВІТ, ЦЕ ДАФНІ. О ШОСТІЙ. ПІДТВЕРДЖУЮ.
НІЧОГО З СОБОЮ НЕ НЕСИ.
От срака.
Яка я рада, що ти прийшла. Дуже гарні квіти.
ПЕНТГАУЗ
Дякую, що запросила.
Ого, здуріти, ну й квартира.
Так. Нам дуже пощастило. Проходь. Будь як удома.
Ти прийшла.
Поставлю квіти у воду.
Стів, налий Аманді вина.
- До речі, класний жакет. - Дякую.
Чого ти прийшла?
Думаєш, я сама хотіла? Вона строчила повідомлення.
- А ти мене уникаєш. Якого хера? - Після десерту одразу йди.
Не дозволяй їй втягти себе в розмову.
Повір, я піду за першої ж нагоди.
- А що в тебе з оком? - Побився в барі.
Ти? Коли?
Учора ввечері, коли від тебе пішов.
То що? Готові їсти?
Я така вдячна, що у вас є ця група.
Я ледь не силою заштовхала туди Стіва.
- Так, милий? - Це правда.
Боже. Око набрякає.
Я поїхала на два дні, а він вирішив брати уроки боксу.
Не уявляю, що ти переживаєш.
Якби я втратила Стіва, то розсипалася б на мільйон шматочків.
Так, мені, мабуть, пора вже додому.
- Я викличу тобі «Ліфт». - Ні, не йди.
Вибач. Я обіцяла Стіву, що розмова буде легка.
Але я така рада, що ви знайшли одне одного.
Я знаю, як це потрібно Стіву.
Він так і не помирився з Брентом. Понад усе цього хотів.
- Справді? - Авжеж.
Машина буде внизу через три хвилини...
А Стів не казав, що Брент приходив до нього,
благав пробачити,
а Стів послав брата нахер.
- Що? - Цитата точна.
- Так, Стів? - Про що вона говорить?
Він з'явився без попередження до мене в офіс через два роки...
Бо ти не відповідав на дзвінки й СМС.
Він був у тебе в офісі?
А Брент не казав, скільки вечорів мама проплакала в моїх обіймах,
бо її син - наркоман? Її дитятко.
Не тато її втішав. Він не здатен.
О, ні, то був я. Усе лягло на мої плечі.
Вечір за вечором пригортати її, втішати,
а він думав, що просто заявиться через багато років,
ми обнімемося, і все буде добре? Та пішов він.
- Стів. - Ні... Коли він до тебе прийшов,
він півтора року нічого не вживав.
І чудово справлявся.
А після зустрічі з тобою зірвався через два тижні.
Повна хрінь! Ти це на мене повісила?
Ні, це його вина. Але ти міг бути хоч трохи, бляха, добріший.
Не я з ним таке зробив!
Я піду вниз. Дякую за вечерю.
Мені дуже шкода, що все пішло не так, як ти хотіла.
Вибач. Мені жаль.
Стів.
- Я не винен. - Я розумію.
Він сам собі таке заподіяв. Я за нього не відповідаю.
Я розумію.
ЗНАДОБЛЮСЯ - НАБИРАЙ. ВЕРНОН АСАБАН
ЗОБРАЖЕННЯ
НАША ІСТОРІЯ БАР «ІНДУСТРІЯ»: ВЕРНОН
Ти сказала, що будеш у сувенірній, і я туди прийшов.
Ти мене покинув на сімдесят дві хвилини.
Я не знав, що так надовго.
Надовго.
Ти з нею познайомився завдяки мені.
Я все вирахувала. Знайшла її.
Змусила тебе поїхати в місто.
А ти її побачив і став такий:
«Привітики, Магіро. Привітики».
Через брата.
Крім неї, більше ніхто його насправді не знав.
Зараз вона для мене - найважливіша в світі.
Ти вибач, але це правда.
Шей, ти теж важлива.
- Шей. - Я втомилася.
Добраніч, дурко.
Привіт.
Ти здоровий?
- Погано спалося? - Нормально.
Для мене була пошта?
Пошта?
Так. Друг каже, надіслав мені листа.
Я такого не пригадую,
але спитаю в дядька.
Може, це Шей.
Божечку. Привіт.
Добрий день.
Вибач, я... я знайома твоєї тітки.
Я знаю Лінду... Ні, Лінда - це я. Знаю Лейсі.
У нас спільна група скорботи.
Мій хлопець був у літаку.
Тітко Лейсі! До тебе гості.
Клас. Перелякала диво-хлопчика.
- Привіт. - Як ти?
- Заходь. - Здається, я його налякала.
Ну, він переживе.
Ходімо.
Так.
ДЖОРДАН - ОДЯГ
Ось.
Оціни.
- Боже. Це наче трансформер. - Наче трансф... Так.
Ідеально для дому без ліфта.
- Нічого собі. - І не кажи. Бум.
Тут... У тебе тут цілий універмаг.
Яка краса. Всі речі як новісінькі.
Вони новісінькі, бо я ними так і не скористалася.
Я кілька разів намагалася виносити дитинку, але...
Господи.
А я на групі базікала, як завагітніла без зусиль.
Дуже співчуваю. З мого боку нетактовно таке казати.
- Та ні. Просто... - Вибач.
Це...
давні рани.
Нічого страшного.
Ви ще намагаєтеся?
Уже ні. Тепер у мене є Едвард.
Я не... я не думаю... Я не можу все це взяти.
Чесно... Ти маєш залишити це собі.
І нехай залишається в тебе, доки не будеш готова скористатися.
Пропоную угоду.
Бери.
Забирай усе, хай на цьому росте дитина, а коли виростиш, зв'яжися зі мною.
Може, тоді я буду готова. Домовилися?
- Ти впевнена? - Впевнена.
Ці речі занадто довго тут зберігаються.
Дякую.
Зі мною ще ніхто не був такий добрий.
Міс Вашингтон.
Усе, друзі. Чудово.
Нічого собі. Який перстень.
- Дарнелл. - Дуже приємно.
Я Адріана Вашингтон.
Не скидайте мене з рахунку. Шукайте у списку 27-го червня. Вашингтон.
- Я маю ваш голос? - Так.
- Ви в списку? - Так.
Усе було в кампанії...
Добре. Так, це дуже кумедно.
Так здобуваєш голоси.
Мені треба йти, але рада була познайомитися.
Алкоголь на таких заходах - це пастка.
Підступно наливають, щоб люди наговорили зайвого.
Тобі газованку.
Дякую.
Я себе контролюю.
Я знаю.
Здуріти можна, правда?
Від того, що ми тут.
Життя божевільне.
Я думала йти в аспірантуру.
Заощадила час і гроші на виплату позик.
І ось яка ти тепер.
Ти прийшов сам?
Ми тут з «Молодими професіоналами».
Але це не побачення.
А ти? З квартирантом?
- Не починай. - Просто питаю.
Ти йому подобаєшся, Дрі.
Я вже це бачу.
- Що бачиш? - Усе.
Усе, що ти намагаєшся зробити в політиці й просто в житті.
Бачив ще в універі,
коли ти мітингувала на захист прибиральників, у старих кедах
- і футболці студентського уряду... - Відчепися від кедів.
І тепер бачу.
На цьому супер-дупер модному зборі коштів.
Це у твоїй крові.
Ти завжди мене підтримував.
Навіть коли ми ще не трахалися.
Так.
Я обіцяв мамі Роуз бути поряд з тобою.
І хочу бути й надалі, ділити з тобою ці миті.
Ти освідчуєшся?
Ні.
Але хтозна, куди далі заведе життя?
- Ні пуху, Бекс. - Дякую.
Слухай, пух тобі ні до чого.
А де Адріана?
Я не знаю, чи вона в залі.
Але ти класнюча.
Нехай той Джек начувається. Дуже страшно.
Ти знаєш,
іноді люди не можуть виконати все те, що пообіцяли.
Адріана зараз дуже зайнята. І якщо вона не прийде, це...
- Без неї я на сцену не вийду. - Ти зіпсуєш усю виставу.
Там лише чотири дурні рядки.
Тоді нащо ти так багато репетирувала?
Не можна тікати від обов'язків,
бо хтось не бачить, як ми їх виконуємо.
Ні, ми все одно їх виконуємо.
Мама покинула рідний дім, щоб стати актрисою.
І я знаю, що ту сміливість вона передала тобі у спадок.
Адріано, любимо!
Я знала, що ти прийдеш.
Я ж тобі обіцяла.
Надіюсь, я не спізнилася.
Саме вчасно.
Вибачте. Не хотіла заважати.
Можна селфі з майбутньою конгресвумен?
Авжеж. Давайте.
- Люблю вас. - Чудово.
І вашу бабусю любила. Я думаю, у вас велике майбутнє, сестро.
Дякую.
Можна автограф?
Так, безперечно. Давай.
Що бажаєте?
Сем. Познайомилися у...
Я пам'ятаю. Як ти мене знайшов?
В інтернеті сотні твоїх фоток на роботі.
Ясно. За моєю Інстою стежиш?
Ні, я...
Формально так.
Але я прийшов сюди,
бо мені треба до кінця місяця закрити склад.
Тому я вирішив тобі повідомити, щоб не було несподіванки.
Ага. Ти вже тут бував?
У цьому клубі?
Н... Це не в моєму стилі заклад.
А ти почекай. Такі заклади затягують поступово.
- Сідай. - Я не можу залишитися.
Ти добре знав Бена?
Не дуже.
Це був друг мого друга.
Але Бен був своєрідний.
Навіть не знаючи його, ти біля нього почувався особливим.
А ти? Ви з ним підтримували зв'язок після школи?
Ні, ми втратили зв'язок.
Але потім я зустрів його за три дні до авіакатастрофи, і...
Ти бачився з ним перед загибеллю. Це справжній дар.
Так.
- Ну... я не замовляв... - Від закладу.
Скляні вази, стара електроніка, типу, пралки й таке різне.
А ще там стояв автомобіль.
- Ні! - Так.
Автомобіль.
- Непотріб. - Дорогий.
Дорогий.
- А тобі дали молоток? - Так, чим ти била...
Там були молотки. А ще ломики.
- Але я взяла битку. - Так. Бейсбольну битку.
- Привіт. - З поверненням.
Джон, це Лінда.
- Ліндо. - Привіт.
- Вітаю. - Я тобі насиплю. Сідай.
Думаєш такий: «Що за ліва людина у мене вдома»?
Авжеж, ні.
Я зі скорботної групи.
Вагітна.
- Ласкаво прошу. - Дякую.
- Привіт. - Здоров, малий. Отримав фотки?
Отримав. Дякую.
Ти кудись їздив чи літав?
Так. Я був у Колорадо.
Біля Паґоса-Спрінґс.
- Відвідував місце падіння. - Коротше...
Мабуть, важкі відчуття.
Так, є трохи. Я думав...
Не знаю. Думав, там буде просто поле чи що.
Але вже там, на місці, я відчував усю ту
енергію.
Але слухайте, я не з тих. Я не з тих, хто відчуває енергію.
Насправді я повна протилежність до таких.
Але коли я там опинився,
я відчув їх. Усіх.
І я став молитися за них. І за нас, за всіх нас.
І по-моєму, чи не вперше після всього, що сталося,
я не почувався безпомічним.
Я теж безпомічна.
- Коротше... - А навіщо ти їздив? Чому?
Я був...
Просто я подумав, що...
Через мої нічні жахіття. Мені снилися кошмари про місце аварії.
Тому він поїхав сфотографувати, що там немає пожежі.
Ну, це... Неймовірний вчинок.
Коротше...
Так. Вибачте, я не хотів монополізувати розмову.
Лінда розказувала про поїздку в Л.А.
Вибачте.
Ні, я саме... якраз дійшла до місця,
на якому батьки Ґері спробували викрасти нас із дитиною.
Це не зовсім правда. Я трохи перебільшую, але не дуже.
Я їздила з ними познайомитись і повідомити...
Гадство. Вибачте. Маю відповісти.
Авжеж.
Я розказувала, що поїхала до них додому.
Вони замовили всі страви шеф-кухарю.
- Сем? - Привіт, Лейсі.
Надіюся, я не завадив.
Ти казала, можна дзвонити в разі чого...
Авжеж. Що в тебе сталося?
Я зараз у барі, розмовляю з хлопцем.
Я думаю, він зі мною фліртує.
І що?
І...
Я трохи випив
і боюся, що життя піде під три чорти.
Життя не піде під три чорти...
якщо ти сам його не пошлеш.
Мій друг зі старшої школи,
Бен, той, що загинув...
він був не просто друг.
Насправді ми ніколи... Ми ніколи таким не займалися.
Усе зводилося до наших взаємних почуттів.
Кожен погляд чи доторк були як...
полум'я. А потім...
А потім?
Я мав змагатися з багатьма незгодними.
А мій тато не був, та й зараз не є найпрогресивніший джентльмен у світі.
Як і більша частина родини. А потім...
Зрозуміло.
Я зустрів Сієнну, і вона мене любила,
а я любив її, і ти знаєш, це... Просто... усе стало...
Простіше.
Так.
Тільки...
старайся нікому не завдати болю.
Так.
- Привіт. - Привіт.
Стів.
Я забрав твій піджак з хімчистки.
- Вибач за вчорашнє. Я був... - Не перепрошуй.
Але вигляд у сто разів кращий.
Дякую. Я ніколи так не напивався.
Та тиждень видався важкий.
З ким не буває. Не бійся. Я нікому не скажу.
Дякую.
Тебе хтось чекає чи хочеш...
Я кинув Брента.
Що, вибач?
Я...
Я покинув брата напризволяще.
Він був наркоман і...
коли прийшов до мене миритися, я послав його.
Родина - це складно.
А ще я переспав з Амандою.
А чому... Тобто я розумію, вона красуня, але...
Наречена покійного брата.
Я в повній сраці.
Налисники любиш?
Я тобі підсмажу. Заходь.
Непоганий будинок.
Дякую. Банк його скоро забере.
Солодкий чи пікантний?
Пікантний, будь ласка.
Едвард запитав про листи.
Як він про них дізнався?
Якийсь друг йому надіслав листа і сказав про це, а він не отримав.
Я ж казав, треба було з ним по-чесному.
Ну дякую, Джон. Наче мені й без того не досить паскудно на душі.
А вагітна дівчина тут надовго?
Її звати Лінда.
І я не знаю, чи надовго вона. На якийсь час.
Дякую, що порадилася.
Ну, може, якби ти був удома.
У Колорадо я пережив щось дуже глибоке.
Я розумію. Ти за вечерею дуже чітко пояснив.
Вибач. Замовкаю.
- Я не це мала на увазі. - А що?
Що ти хочеш... Що ти хочеш від мене почути?
Тобі стукнуло, що допоможеш Едварду,
якщо полетиш у Колорадо і пришлеш звідти фотографії?
- Так, стукнуло допомогти... - Ти полетів у Колорадо
і прислав фотографії.
А я була з ним, коли він їх отримав.
Я бачила, як вони на нього подіяли.
Джон, йому дванадцять років.
Йому дванадцять.
Він втратив матір, батька і брата.
А я втратив Джейн, і Брюса, і Джордана.
Я любив їх, у мене теж горе.
- Я знаю. - Справді знаєш?
- Авжеж, знаю. Авжеж. - Бо я просто... Ч...
Що?
Мені тут немає місця.
Я просто... Немає місця.
Ти про що? Де тобі немає місця?
Та ніде. Тут.
Джон, це неправда.
Я знаю. Так, знаю.
Я піду... Я не знаю. Я просто...
Піду гляну, що там на роботі.
Будь ласка, не йди. Господи. Ми не закінчили розмову. Джон!
Вона заснула.
Добраніч.
Коджо?
Поговоримо?
Я знаю, ти оберігаєш Бекс,
і ти хороший дядько.
Але ж я сьогодні прийшла?
Я теж хочу її підтримувати, поки ви ще тут.
Твій друг, Ерік,
дістав нам це швидше, ніж я чекав.
Мабуть, дуже хоче нас позбутися.
Коли ви летите?
Скоро.
А це обов'язково?
Так.
- Я потрібен сім'ї. - Так.
І бізнесу я потрібен, а Бекс має знати, де її справжня домівка.
Добре.
Я дуже тобі вдячний.
Ти виявила до нас доброту, якої я й не сподівався в такому місті.
Нам бракуватиме тебе, Адріано.
Мені вас теж.
Обох.
Салют.
Вибач.
Не хотіла тебе налякати.
Нічого.
Мені не спиться.
- Ти в порядку? - Так, просто пити схотів.
Я розумію, це жалюгідно, але ти не звернув на нього увагу?
Не бачив його?
Чому всі мене про це питають?
Бо ти єдиний у цілому світі
міг останній бачити його живого.
Будь-які дрібниці, крихітні детальки, які ти запам'ятав,
найменші подробиці. Це так важливо.
Я розумію, нечесно в тебе питати,
але ти - диво-хлопчик. Ти вижив.
Вибач. Пробач.
Вибач. Це несправедливо.
Я пам'ятаю, що бачив його у хвості літака.
Ми обидва розминали ноги.
Нічого не казали. Він тільки глянув на мене, всміхнувся й кивнув.
Я подумав, що він наче хороший хлопець.
На Джордані були «адідаси», жовта футболка й вельветова куртка.
На таксі їхали хвилин сорок.
Ми пізно виїхали, бо він ходив у крамницю.
Може, до тебе?
Так, він був у мене.
Я летів у хвості літака з Джорданом і татом.
А мама летіла першим класом.
Принесла нам звідти десерт.
Спочатку був лише...
сильний глухий удар...
який ми всі відчули з лівого борту літака.
Наче потужний ляпас.
Потім ненадовго стихло.
Тоді ми подумали, що все буде добре,
а потім знов удар, ще сильніший.
А потім ми всі...
Ми всі зрозуміли.
Ми просто...
Просто зрозуміли.
До мами я потрапити не міг.
А більше ні з ким мені не було спокійно.
Тільки з Джорданом.
Він сказав: «Поїдемо купатися в океані».
Поплаваємо в Тихому.
І це мене заспокоїло.
Бо я знав: хай там що...
у мене завжди буде брат.
І він подбав про мене.
Він був мій герой.
Дякую, Едді. Дякую.
Переклад субтитрів: Олена Любенко