МАГІРА РОБОТА МРІЇ?
ЕДВАРД РОК-ЗІРКА, ТІЛЬКИ ТАК
БОЖЕ ТАК!
А В ТЕБЕ?
РОМАНІСТКА
ПРО ЩО ПИСАТИМЕШ?
НЕ ЗНАЮ…
МОЖЕ ПРО ТРАГІЧНУ ЛЮБОВ
У ТЕБЕ Є ФОТКИ З ДЖОРДАНОМ?
АГА… А ЩО?
СКИНЕШ ОДНУ?
МОЖЕ ПОТІМ…
ПІЗНО ВЖЕ МЕНІ ПОРА СПАТИ.
ДОБРЕ
ДОБРАНІЧ ДУРКО
-Що робиш? -Нічого.
З ким переписуєшся?
З другом.
У тебе немає друзів.
Ні, є.
Це Магіра?
Не знаю.
Ти не знаєш, з ким переписуєшся?
Що в цьому такого?
Нічого.
Сьогодні ночувати не можна.
Що?
Іди.
-Чому? -А що в цьому такого?
Ти й досі на мене зла?
Спустися на землю.
-Тобі треба йти. -А хто це?
Іди через чорний хід. Я серйозно.
-Хто це? -Негайно.
Іди вже, йди.
Ти хоч скажеш, хто це?
О ДЕСЯТІЙ - М.О.Х. ЗАВТРА
ПЛАСТИРІ ФАЛАФЕЛЬ
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ ЕНН НАПОЛІТАНО
МИЛИЙ ЕДВАРДЕ
-Привіт. -Привіт.
Що таке?
Не смійся.
Вона говорить мовою чві.
І тобі доброго ранку.
Я поґуґлила, поки ти спав.
Ні, це занадто мило.
Слухай, тепер ти повинна залишатися зі мною в ліжку весь день.
Хвилинок зо п'ять побуду.
Це я серйозно, бо в мене
ранній сніданок, пізній сніданок, обід і кава.
Вибач, це було дуже несексуально.
-Я все зіпсувала. -Ні.
Мені просто треба звикнути
до сороміцьких графіків, які ти так любиш.
Так? А що в твоєму графіку, велетню?
Що?
Я піду в групу скорботи.
Скажу їм, що я їду.
То це вже вирішено?
Це завжди було вирішено.
Просто я думала, що…
коли ми…
Вибач. Я зараз…
Чорт.
Господи.
-Доброго ранку. Ух, яка ти. -Доброго ранку.
Ох. А не занадто як на перший день?
Ну не знаю. У нас там стильний машинний цех.
-Доброго ранку. -Доброго.
Енчілади на сніданок.
-Серйозно? Фу. -Ага. Точно. Здуріти.
-Дивно. -Як спалося?
А що, в будинку Шей хтось поселився?
Не думаю.
Я щойно зустрів Хав'єра.
-Хав'єр повернувся? -А хто такий Хав'єр?
Тато Шей.
-Доброго ранку. Співбесіда? -Що?
Ні. Лейсі взяла мене до себе в майстерню.
-Клас. -Він знову житиме з ними?
-Надіюся, що ні. -Джон.
Інколи він приїжджає і ненадовго лишається.
А ненадовго – це скільки?
На два тижні чи, може, на місяць-два.
Сучасно.
Відкладеш мені кілька штук? На вечерю буде.
Ні. Сьогодні ти вечеряєш з Едвардом.
-Це сьогодні? -Так.
Чорт.
Я обіцяв Марку підмінити його,
бо до нього родичі приїхали з Аризони.
Джон, я з роботи їду на групу. Це є в спільному календарі.
Я за ним не стежу.
І давно ти відділився?
-Мене викидало. -Спільний календар для того й існує,
-щоб ми користувалися ним спільно. -Я пропущу групу.
-Ні. Не треба… -Якщо допоможе. Я з радістю.
А може, так? Я візьму Едварда на роботу,
і ми замовимо піцу.
Буде класно. Тебе влаштовує?
Так. Мені норм.
Добре. Гаразд. Супер.
А який він? Тато Шей?
Мудило.
«Трюфельна пекарня з Берґена».
Вибач, поставлю. Найкраща в штаті.
-Ні, дякую. -Ні?
Нам треба поговорити про твої щомісячні витрати.
Я ж сказала, покину клуб.
А кондо в Лос-Анджелесі?
Було три пропозиції, але не купили.
-Так, я зняла з продажу. -Що зробила?
Ді Ді, ти попросила скласти фінансовий план.
Так. Клуб.
-А Барнард? -Барнард не чіпаємо.
Є інші чудові варіанти. Сіті-Коледж,
-Гантер-Коледж, Бінґемтон… -Зої в Барнарді.
Вона там вчиться, і тільки через мій труп
вона не отримає диплома.
І повір. Знаєш, що зайве?
Ця навколосвітня подорож, про яку вона торочить.
-Добре, нам треба обговорити будинок. -Який будинок?
Цей будинок.
-Розумію, великі зміни… -Вибач.
…усе надто швидко, але повернути платоспроможність можна тільки…
-як… -Не кажи таких слів,
у мене від них аж сльози навертаються.
-Вітаю. -Ді Ді Кемерон?
Так. Дякую.
Боже мій.
Від кого це?
Від Чарльза.
Твого чоловіка Чарльза?
Так.
ШАМПАНЬ ФРАНЦІЯ
Мабуть, він давно це замовив.
Клас.
ВІТАЮ З 25-Ю. ЛЮБЛЮ, ЧАРЛЬЗ KRUG
Навіть гравіювання замовив.
У вас ювілей?
Сьогодні, так.
Ти в порядку?
Довбаний ювілей.
На чому ми зупинилися?
О, так.
Я виховала в цьому будинку дочку.
Це мій дім.
Доведеться придумати щось інше.
Так. Давай.
Так. Добре.
Усе. Вийшло 24 секунди.
Я хочу менше 20.
Та ну. Ти й так молодець,
а до відбору є ще, типу, два дні.
-Тому… -Нам ще треба придумати
-мені прізвисько. -Так.
У всіх вони є, типу, «Енні Анігіляторка»
чи «Тереза Термінаторка».
-Точно. -Так.
А як тобі «Шей Винищувачка»?
А дуже круто.
-Так. -Так.
То вчора приїхав твій тато?
Так. Ага.
Як це?
-Як це? -Так.
Тобто це дивно чи як?
А чому має бути дивно?
Бо його ніколи немає, а тепер він тут.
-Це не дивно. -Ясно. Добре.
То він просто зупиняється у вас, хоча вони з мамою розлучені?
Ага.
Ясно. Кльово.
І довго він у вас житиме?
Не знаю.
-А це нормально? -Він часто їздить у відрядження,
а тепер має час, тому проводить його з нами. Ясно?
І я вже казала: тато – кльовий.
-Усе. Закрили тему. -Добре.
А класно, що він тут, поки в тебе відбір.
Так. Мені пощастило.
-Так. -Усе.
Кльово. Добре. Готова?
Почекай.
МАГІРА ВКЛАДЕННЯ: ОДНЕ ЗОБРАЖЕННЯ
Це від друга?
Так, вибач. Мені треба йти.
Вибач. Бувай.
РІЗКА ВИПУСКНА ПРОМОВА АДРІАНИ ВАШИНГТОН
Поуявляймо. Безплатна вища освіта,
доступне житло, медицина для всіх.
І це можливо.
Ухвалімо закон, за яким 50% усіх квартир
усіх нових житлових комплексів повинні мати низьку вартість.
Ти могла раніше сказати,
тоді я дізналася б не від Такера Карлсона.
Я ж казала про випускну промову.
Це не промова випускниці, це заклик до зброї.
Я захопилася.
П'ятдесят відсотків квартир для орендарів з низьким доходом…
-Це мій план дій. -Соціалізм!
Наталі.
Ця промова вже наробила галасу.
Не можна відлякувати виборців, що володіють нерухомістю, і донорів.
Я все ще вважаю, що це вирішення
житлової кризи.
І якщо моя позиція незрозуміла,
то я маю пояснити виборцям,
чому доступне житло – це право людини.
Тобі треба не змінити чиюсь думку, а обратися.
До виборів – два тижні,
і ти повинна якось це розрулити. Негайно.
АДРІАНА ВАШИНГТОН ДЕМОКРАТ У КОНГРЕС США
Чувак, ти що робиш?
Нічого.
Ти вирізав мене з фотографії?
Ні, я… Не твоє діло.
Це моя дівчина, псих.
Я не… Нічого в цьому такого.
-Поверни мене. -Ні.
Поверни на…
Тебе більше немає!
-Привіт, Міґелю. -З поверненням, містере Чен.
Я на хвилину.
-Вибач. Я не хотіла… -Іди.
Якого чорта ти сюди прийшла?
Те, що я казала за вечерею, про те, як Брент зірвався…
-Зірвався з котушок після зустрічі… -Так, і що?
Я хотіла сказати, що… Він міг зірватися з будь-якого приводу.
Ти в списку приводів посередині.
Не знаю, краще це чи гірше.
-Ти не приходиш на групу. -На роботі завал.
Якщо не працювати з цією фігнею, вона не зникне.
Я не можу з нею працювати там.
Тепер я розумію, що мав на увазі Брент.
Ти втікаєш за перших ознак реальності.
-Бувай, Стів. -Зачекай.
ПОЖЕРТВИ «ҐУДВІЛ» ЗАЛИШАЙТЕ ТУТ
ОБЕРЕЖНО, КРИХКЕ
Знаєте, я вичистив Бенів склад.
Так, я відвіз усі його речі в «Ґудвіл».
І…
Я не зміг залишити там жодної речі.
Чому?
Кажуть, що багато цих пожертв
просто викидають, як сміття. Тому я…
Просто не зміг.
Це ж його мотлох.
Його манатки.
Його речі.
Здалося, що це неправильно.
У мене в гаражі й досі повно сестриних речей.
А може, влаштувати гаражний розпродаж?
Я принципово проти гаражних розпродажів.
Заробляти на його смерті я категорично не хочу.
Але виручені кошти можна задонатити.
Добре. Мабуть, так.
Стійте.
А це не зажене всіх у найглибший депресняк?
«Завітайте на наш розпродаж.
Купіть речі наших близьких».
-Ні. -«Вони мертві, але так, авжеж. Добре».
Гаражні розпродажі взагалі гнітючі, тож чому ні?
-Добре. -А це…
Усі погодилися? Бо я пожартувала.
Я…
Я погоджусь, якщо Коджо залишиться.
Ні. Я повертаюся в Гану.
-Я в Гану. -Та ну.
Мамо!
Мамо, ти вдома?
А це що за херня?
Мамо!
Мамо. Привіт.
-Боже! Який сюрприз. -Привіт.
Ти в порядку?
-Дякую, що приїхала саме сьогодні. -Я й не подумала, що за день.
Так. Ти така молодчинка.
Я дуже рада тебе бачити.
А чому ти дістала татів одяг?
Скорботна група влаштовує гаражний розпродаж у Вайтстоуні.
Доброчинний.
-Тому я оце… -Ти все продаси?
Кілька страшненьких тенісок.
-Вони негарні. -Ясно. Мамо?
Що?
Завтра я лечу в Барселону.
-Що? -Так.
Я взяла квитки через посередника,
вони були дуже дешеві, але тут є один нюанс.
Летіти треба тоді, коли буде місце.
Тому я лечу завтра.
-Завтра? -Так.
-Мамо, я ж казала, що поїду. -Просто я…
Я надіялася, що ти ще трохи зачекаєш.
Наприклад, залишишся на літо.
Так, я хотіла тобі сказати не по телефону. От і сказала.
Зої, ти мені потрібна.
Я розумію, нам обом зараз нелегко.
Але мені тепер дуже потрібно, щоб ти була поряд.
-Я розумію. -Будь ласка.
Будь ласка.
Мамо, мені треба їхати. Вибач, але треба.
Привіт.
У нас знижка на всі напої.
Я не буду.
Я забрав Бенові речі зі складу
і помітив, що твої речі все ще там.
Вивезу до кінця місяця, я ж казав.
Ясно. Добре.
Далеко ж ти їхав, щоб сказати те, що я вже й так знаю.
Просто… мені треба закрити це питання.
А що робитимеш з речами Бена?
Гаражний розпродаж.
А отримані гроші віддам
одній неприбутковій організації.
Там забезпечують ветеранів доступом до ресурсів психічного здоров'я.
Це дуже круто.
Я маю позбутися цих речей. Треба їх…
Прибрати з життя і передати людям,
які завдяки їм зроблять щось добре.
Верноне, мені треба вибратися з того складу.
Так.
Я тебе розумію.
За Бена.
Будьмо чесні. Це соціалізм.
А ще наївність і повна глухота до потреб нашої громади.
Я вже давно це кажу. Вона недосвідчена.
Жодної платформи.
Її бабуся була скарб нації, але вона від цього не стає
гідною кандидаткою.
У соцмережах палає від цього відео.
Не знаю, як вона виїде.
Їй треба негайно спростувати власні твердження.
Роуз Вашингтон мала талант.
Новинарі в твоїй країні жахливі.
-…в онуці я його не бачу. -Так.
-Згодна. З цього не виплутатися. -Що робитимеш?
Утечу.
Так. Ви живете. Цілком у вашому стилі.
-Так. -Який столик.
Класно.
Яким вітром?
Вирішив прийти, допомогти.
У вас із Дафні нема цікавих планів на вікенд?
Добре. Якщо я тут зайвий…
Не зайвий. Можеш викласти оце.
НОВЕ ВИДАННЯ - РЕНД МАКНЕЛЛІ АТЛАС ДОРІГ
Що?
Я його пам'ятаю.
У дитинстві Брент постійно гортав цей атлас.
Ми мали їхати до родичів у Джерсі, але ми з ним планували подорож
аж до Манітоби й Твін-Фоллс.
Це був підручник з потягу до мандрівок.
Ми були просто діти.
Та ви що! Вона прийшла. Гляньте.
Я прийшла. Вдалого розпродажу.
-Ти красуня. -Дякую, що прийшла.
-Приємно побачитися. -Добре.
Ти.
День у день гарнішаєш.
-Правда. -Та ну. Ти що.
-Це правда. -Щоразу.
-Ти світишся. -Я корова.
Допомогти розкластися?
А хто цей високий красень?
Це мій чоловік, Джон.
Це Джон?
Дуже приємно, Джон.
Ви, певно, багато цікавого чули.
У групі скорботи немає секретів.
-Допоможемо розпакуватися. -Дякую.
Так, он моя машина. «Ровер».
-Незамкнена, здається. -Ді Ді!
-Привітик. Як ти? -Привіт. З тобою тут більше шику.
-Це моя дружина Сієнна. -Привіт, Сі… Я поставлю.
-Цю прекрасну… -Так.
Це ваші донечки спекулюють на лимонаді?
Так. Наша там тільки Джина.
Гарна.
-У мене подарунок для господарів. -Що ти, не треба було.
-Ні, візьміть. -Дякую.
Подарунок на річницю?
-Ми не можемо його взяти. -Так. Ні,
візьміть, бо в… Я не знаю.
Проведіть романтичний вечір. Мені воно ні до чого.
Вам згодиться.
Що ти там…
Ти знаєш, скільки це коштує?
Не знаю.
Три з половиною тисячі доларів.
-Можна гляну? -Так.
-Ого.
Я все-таки залишу її собі.
-Мені так незручно. -Авжеж.
-Ні, це… -Куплю вам щось інше.
-Забудь. -Куплю.
-Не треба. -Поставлю її в машину.
-І гляну, що вони там… -Добре.
Так.
Магіро.
-Дякую. Гарного дня. -Добре. Вам теж.
Що ще?
Нічого, дякую.
Дякую. Гарного дня.
І вам дякую.
У МЕНЕ НОВА РОБОТА МРІЇ:
ВИДАВЕЦЬ. СКАЖЕШ, КОЛИ ДОПИШЕШ РОМАН. ОБІЙМАЮ, Е
Тут можна прокручувати.
Той великий простір такий порожній.
Там є долина, а за нею – гори.
І там дуже тихо.
Але водночас є присутність.
Я не духовна людина, розумієте? Але я її відчув.
Вона відчутна. Я відчував щось.
Вибач, я… Не можу.
-Дякую. -Так.
-Візьміть мій номер у Лейсі. -Джон, милий.
-Дякую. Так. -Можна тебе на секунду?
Так.
Боже.
Вибач. Я знаю, що про Колорадо говорити не можна.
Ді Ді там плаче. Чудова історія.
Шкода, що ти не схвалюєш.
Шкода, що тобі насрати на мої переживання.
Зрозумій: для мене це було важливо.
Саме так. Для тебе.
Джонові переживання.
Не мої. Не Ді Ді. Не всіх присутніх, які горюють
на всраному гаражному розпродажі для групової терапії.
Це важливо для тебе.
Прошу.
Давай!
Лівіше!
Диво-хлопчику! Я батько Шей. Іди сідай.
Не страшно! Вставай!
Ну давай! Давай!
Співчуваю, друже. Я чув, що сталося.
Ти справді диво-хлопчик.
Едвард. Мене звати Едвард.
Давай, Шей! Ну!
ВІДБІР
Так їм, Шей!
МАУНТ СЕНТ-МАЙКЛ
Так! Ставайте з флангів!
-Так! -Так!
Так!
Вона кілька тижнів відпрацьовувала цей рух.
Той, коли повертається і боком підстрибує.
Добре, що тут є якась техніка.
Бо мені воно таке, наче дівчатка просто штовхаються.
Ви ніколи не були на боях з ролер-дербі?
Ні. Шей захопилася, коли я був у від'їзді.
Ось вона, знову. Ух ти.
Вона класна спортсменка,
але чесно кажучи, я…
Я б хотів, щоб вона корисніше витрачала час.
Але вона це любить. Цей спорт для неї – все.
Хай починає думати про віддалену траєкторію своїх рішень.
-Тобто? -Гольф.
Коледжі благають дівчат брати стипендії на гольф.
Так, але вона любить ролер-дербі.
Едуардо, у тебе проблем немає.
Твій вступний твір сам напишеться. Про те, що ти пережив.
Я хочу, щоб у Шей були такі самі шанси в майбутньому.
Шей розумна. Вона вступить у будь-який коледж.
-Ти на неї запав? -Ні. Я… Ми лише друзі.
Не знаю такого, щоб друзі вночі лазили до друзів у спальні.
Гарний рух, доню!
ГОТЕЛЬ «ВЕДМЕЖА ГОРА»
Нічого собі!
Бабуся вперше привезла мене сюди в п'ять років.
І я нарешті збагнула, що люди мають на увазі під «гірським повітрям».
Тут глибше дихається.
Тому я приїжджаю сюди, коли треба подумати.
Тут, нагорі, все наче чистіше.
Це розумно.
Як група сприйняла?
Засумували. Навіть у Майло був проблиск емоції.
-Ти дотиснув Майло? -Так.
І я пропустила? Я теж сумую.
Боже. Тепер тут ловить мережу.
Тобі треба розібратися?
Ні.
-Ти не зможеш ігнорувати їх вічно. -Не вічно.
Тільки поки я тут.
Таке було правило Ведмежої гори з бабусею.
Тут роботи не існує.
Добре. Тоді залишаймося тут назавжди.
Добре.
Можна продавати попкорн
і заснувати театр, у якому ставлять лише «Джека й бобове дерево».
Ти знаєш, у Гані теж є гори.
Абурі. Прекрасне гірське поселення за якихось 45 хвилин від Аккри.
Уяви. Бананові дерева.
Співочі птахи. Кришталево чисте гірське повітря.
-Звучить прекрасно. -Так.
Якщо ти збираєшся втікати в гори,
це можуть бути мої гори.
Добре.
Якщо я вирішу втекти в гори, це неодмінно будуть твої гори.
Ти їх полюбиш. І всі полюблять тебе.
Ти будеш королева Гани.
А я думала, у вас там конституційна демократія.
Ну, для тебе утвердимо монархію.
Ого.
Ще жоден чоловік не погрожував заради мене скинути уряд.
Переворот – найменше, на що я здатен заради тебе.
Це гарно.
Привіт, чувак.
-Гарний будинок. -Ти чого сюди прийшов?
Я поґуґлив доброчинний гаражний розпродаж,
і показало, що це тут.
Тобі сюди не можна.
Добре. Можу піти, якщо хочеш.
Так буде краще.
Так, добре, я піду.
Але на. Візьми.
Брент дав перед відльотом у Кабул.
Сто баксів коштують, а може, й більше.
Я подумав про те, що ти казав.
Що Бенові речі стануть комусь у пригоді…
Коханий.
Вітаю. Ласкаво просимо.
Це Сієнна.
Моя дружина.
Сем, ти не казав, що в тебе дружина така красуня.
Вернон.
Звідки ви знаєте один одного?
Через Бена. У них був один склад на двох.
Хлопець, у якого купа мотлоху.
Винен.
Але це важко. Я живу в квартирі-студії. Місця немає.
Не те що тут. Невже я потрапив у Версаль?
Та ні. Бачили б ви цей будинок два роки тому.
Тут була руїна без ремонту.
Не дивно, що я в захваті. Люблю руїни без ремонту.
Моя історія побачень чого варта.
Залишайтеся, роздивіться. Тут є що вибрати.
Дуже приємно познайомитися…
-Вернон. -Вернон. Так.
-Ти не казав, що одружений. -Чувак, тобі треба йти.
Я прийшов не підсирати тобі. Просто хотів зробити щось добре.
А ще я люблю гаражні розпродажі. Тому…
-Дякую, що зайшов. -Дякую.
То мені можна зайти?
Що за запах?
-Угадай. -Ні, що це?
Це пельмені Най-Най з бульйоном.
Вона залишила мені рецепт.
Він є тільки в мене.
Десь із двадцятої спроби вдалися нормально.
Я подумав: може…
поїмо разом?
Що це? Пропозиція миру?
Так, це саме вона.
-Ти вживаєш? -Ні.
Ні. Я тверезий уже півтора року й шістнадцять днів.
Пам'ятаєш їх? Твої улюблені.
Ти не спокусиш мене бабусиними стравами.
-Не в тому суть. -Поздоровляю, що півтора року тверезий.
-Приходь через стільки ж. -Стів.
Я не хочу тебе бачити.
А якщо прийдеш до мами з татом, будуть великі проблеми.
Ти хоч скуштуєш?
Іди нахер.
-Привіт. -Привіт. Я зробив тобі оце.
Шей Винищувачка.
Це наліпка для шолома.
Не подобається? Чи ти вигадала собі інше прізвисько?
-Я можу зробити ще одну. -Ні. Просто…
Я не піду в команду.
Що? Тебе не взяли?
Ні, я пройшла в команду і все таке.
Але я зрозуміла, що ролер-дербі не таке вже й корисне,
якщо думати про віддалену траєкторію.
Це через тата?
Рішення прийняла я.
Тато допоміг визначити головні цілі.
Ти багато місяців тренувалася до відбору.
Його не було весь рік. А з'явився – і все зіпсував.
-Повна маячня. -Глибоко в душі ти знаєш.
Ти вдягла опудало в його куртку, щоб його лупцювати.
Так?
Що?
А знаєш, тато має рацію. Ти в мене втюхався по вуха.
Дивно спати в мене на підлозі.
Ні. Це він каже, що дивно.
Раніше не було дивно.
Я в тебе не закоханий. У мене там інше.
З ким? З Магірою? Братовою дівчиною?
Він нас пов'язує. Ми обоє його знали. А ти – ні.
Вона закохана в нього.
-Вона скинула селфі. -Неправда. Доведи.
А чия то рука? Джорданова?
-Ти вирізав брата з фотки? -Ні.
Ясно. Гаразд, диво-хлопчику. Щасти тобі з усім.
-Тепер гратимеш у гольф? -Бувай.
Ти дурна.
Може, Хав'єр і Беса добре придумали.
Мої батьки не розлучалися, але були нещасні разом.
Не кажучи про всіх навколо.
Сонечко, все добре?
Так.
Не знаю. Особисто я… не уявляю.
Я ніколи не могла дружити з колишніми.
Мені вона це сказала на третьому побаченні.
-Господи. -Сказала…
-Ти сказала: або в нас складеться… -Вічно мені колеш.
-Я не казала. -…або я тебе не знаю.
Ні, казала.
А як ви познайомилися?
Та просто в барі.
Насправді він упадав за сестрою.
Я була просто як втішний приз.
Стоп, за мамою?
-Ні. Я не фліртував з Джейн. -Джон.
-Не треба. -Та ну.
Хіба це не флірт – похвалити клоґи?
-Ні. -Що таке клоґи?
-Я серйозно. -Це так ти клинці підбивав?
Вони в неї були класні.
Червоний вельвет. З пряжками. Так.
Вона взула їх у бар?
Джейн могла натягти паперовий пакет і мати стильний вигляд.
А я готувалася цілу годину.
Накручувала волосся.
Взула височенні каблуки, від яких ноги відвалювалися.
Отож-бо. Ти сиділа. Я тебе спершу не помітив.
Та коли помітив…
Побачив обручку в сестри на пальці.
Мигцем тебе побачив і зрозумів, що ти – та сама.
Та сама для вікторини. Так він клеївся.
Що я могла знати про класичну музику?
Я хотів зустрітися.
-А то був привід. -Боже мій.
Закінчилося все тим, що
Брюс вибухнув… тирадою про… Про кого? Хто там був?
-Стравінський. -Так.
А я сиджу така і знизую плечима, мовляв, так тобі й треба.
Так тобі за те, що раніше не зробив крок.
Ми всі стирчимо в генделику і слухаємо,
як Брюс базікає про російський балет.
Ти скромно промовчав про цей момент.
Ти про той момент, коли ти не хотіла серйозних стосунків?
Так. Секс на одну ніч.
Ця ніч триває вже 17 років.
А ще Ді Ді з тим шампанським. Капець…
Цього разу вона хоч не годувала нас випічкою.
А ще був той Вернон.
Ну й персонаж.
Так, мабуть.
То він – друг Бена?
Так.
Думаєш, вони з Беном були, типу, разом?
Ні.
Що?
-Я… -Тобто… Ти думаєш…
Думаєш, Бен був ґей?
Та я не знаю. Можливо, я…
Я вирахувала колишнього шефа, пам'ятаєш?
І…
Не знаю. Просто…
Я підозрювала, що Бен закоханий у тебе.
Іноді я бачила, як він на тебе дивиться.
Що?
Ти нічого не казала.
Я не хотіла здатися дивною.
Просто іноді виникало таке враження.
Мені він нічого не казав. Тому…
Боже, це так сумно.
Навіть тобі не міг признатися.
Цікаво, чи знайшов він любов.
Усім серцем надіюся.
Я розумію, чому він нічого не казав.
Бо я не розумію. Чого б то я хотів
дряпатися об чоловічу щетину
коли є ця м'якенька оксамитова шийка?
Це плече.
Цей вигин.
Як шовк.
Чому ти така приємна на дотик?
А коли він рівномірно зарум'яниться, ти робиш сандвіч з маршмелоу,
і ось тобі смор.
-Отже, береш хороший шоколад… -Так.
…кладеш на крекер з пухирем гарячого солодкого желатину?
Так.
Я думав, що хотдог із сиром і чилі – найгірша американська їжа,
-але це перевершило. -Дядьку Коджо, ти скуштуй.
Так, дядьку Коджо, більше культурної неупередженості.
-Гаразд. Один раз кусну. -Давай.
Клас.
Так і думала. Ще один на підході.
Добре.
А біля багаття розповідають казки?
-Авжеж. -Так.
Зараз.
Колись давно
жила собі прекрасна королева,
володарка крихітного острівця, що звався Нью-Йорк.
І була ця королева добра й справедлива.
І хотіла найкращого життя для свого народу,
який потребував харчів та даху над головою.
Проте королевині найближчі радники
боялися її нового підходу до справ.
Тому відіслали королеву у вигнання на далеку гору.
І тримали там силою потужного закляття.
А королеві там було дуже сумно й самотньо.
Мусила вона перебиватися м'якими солодкими пухирями,
-які смажила на багатті. -Трагедія.
Але одного дня
вона зустріла найвродливішого красеня з усіх, кого бачила в житті.
який мав власну імперію.
-Та невже? -То був король
біотуалетів.
Володар королівства Біотуалет.
Ух ти.
І закохалися вони з першого погляду.
Була то найглибша, найщиріша любов, якої вони доти не знали.
І це кохання розбило чари недоброї магії
її радників.
Тому закляття, яким її прикували до гори, розвіялося.
Вона стала вільна.
Далі королеві Нью-Йорка треба було вирішувати.
Так.
Чи повертатися до колишнього життя
і більше ніколи не бачити неповторного красеня-короля?
Чи слухатися поклику серця і вирушати з ним у його королівство,
навіть якщо для цього треба покинути все знайоме й близьке?
Треба слухатися серця.
Я згоден.
Цікаво, що є тільки один варіант вибору.
А чому неймовірний красень-король не може переїхати до неї?
Це ж чарівна казка.
Не я її писав.
-Я хотіла… -Я думаю…
-Вибач, кажи. -Ні, ти перший.
Я думаю, мені треба з'їхати звідси.
З ювілеєм, коханий.
Привіт, мамо.
Зої!
Так.
-Привіт. -Що ти робиш?
А на що це схоже?
На самоті п'ю шампанське зі склянки для соку.
А ти чого тут?
Я перенесла поїздку.
По світу я ще помандрую.
Але не зараз.
Так.
Він просив мене вибрати шампанське.
Це ти вибирала?
Що? У вас була 25-та річниця.
Я не хотіла жлобитися, і він не збирався.
Зої, ця пляшка шампанського…
Ця пляшка шампанського неймовірна.
З ювілеєм.
Дякую.
Боже, мамо. Хоч у келих налий.
З ювілеєм.
Клас.
МАГІРА НАМ ТРЕБА ПОГОВОРИТИ
ДОБРЕ! ЗАРАЗ?
У НЕДІЛЮ? В МОХУ? 11:00?
Чого всміхаєшся?
Вона хоче поговорити.
Який же ти бовдур.
Неправда.
А мене немає поряд, щоб тебе навчити.
Ти в прольоті.
-Чого це? -Слухай,
коли дівчина каже: «Треба поговорити», нічого доброго в цьому немає.
Ти ревнуєш.
Ну добре. Аякже. Побачимо. Тільки не кажи, що я не попереджав.
-А можна сказати… -Ні. Мовчи.
Я люблю її через тебе.
Як скажеш, чувак.
Добраніч, дурко.
Переклад субтитрів: Олена Любенко