Можем и цял ден да седим тук.
Защо го направи?
Въпросът не е риторичен. Отговори. Защо бутна пианото по стълбите?
За да чуя как звучи.
- Това шега ли е за теб? - Не.
Добре, защото не е смешно.
В училището има протокол как да действаме в случаи на стрелба,
терористични актове, вирусна епидемия -
неща, за които трябва да съм подготвен.
Но няма протокол как се действа, когато ученик бутне пиано по стълбите.
Ще платя за ново.
- Не става дума за това. - А за какво?
Не е заради пианото.
Погледни ме.
Ти преживя много.
Никой няма да те обвинява.
Имаш късмет, че никой не пострада.
Но можеше да убиеш човек.
Но не съм.
Не съм убил или ранил никого.
Дори се огледах дали стълбището е празно.
Защо бутна пианото?
Едуард, ти си може би най-умният ученик тук.
Затова ще бъда откровен с теб.
Ще работим заедно с близките ти и училищния психолог,
за да намерим най-подходящото училище за теб.
Повече няма да учиш в "Ривървю".
Много съжалявам.
Ще се обадя на леля ти и на психолога ни д-р Барлоу.
Ще говориш с нея.
Едуард.
Г-жа Фостър има рожден ден, някой донесе торта.
Искаш ли парче?
Да, ако обичате.
ПО КНИГАТА НА АН НАПОЛИТАНО
Сам, какво е това?
Нищо особено.
Нищо особено ли? Какво става, по дяволите?
Важно е да се успокоим...
- Гей ли си? - Не.
Значи си бисексуален, така ли? Кажи ми какво става.
Сам.
Кой ще ме води на зъболекар?
Аз, Джина, миличка. Кажи "чао" на тате.
- Чао. - Чао, слънчо.
- Сиена. - После ще говорим.
Линда.
Закъсняваме.
Чук-чук.
Будна ли си?
Миличка!
- Трябва да тръгваме. - Чувствам се ужасно.
Какво ти е? Болна ли си?
Не знам, но не мога да стана от леглото.
- От болка или нещо друго? - Не знам.
Добре.
Ако не е физическо неразположение,
понякога е по-добре да се насилиш и някак да подкараш деня.
Напоследък се чувствам отвратително.
Днес станах много рано, отидох до реката и...
Помогнало ти е, но другите не са като теб.
Какво намекваш?
Не е престъпление да искам да се излежавам,
да ми е тъпо и да си цъкам игрички.
Не съм казала, че не може. Щом това искаш...
- Да. - Добре.
- Ако нямаш нищо против. - Разбира се.
- Сигурна ли си, че си добре? - Добре съм.
О, боже. Звънят от училището на Едуард.
Ало?
Да, аз съм. Лейси е. Какво е направил?
Приятно ми е. Ейдриана Уошингтън.
Едно ще ви кажа - утре идете да гласувате.
Гласувайте за този град, за този район, за собственото си спокойствие.
Защото сега е моментът за реални,
устойчиви промени в жилищната политика, за достъпни наеми.
Тук съм, за да ви уверя, че ще ви подкрепя в този процес.
- Бързаш ли занякъде? - Май да.
- Г-це Уошингтън? - Здравейте, приятно ми е - Ейдриана.
Изборите са утре. Тя е много заета.
Обеща да се сбогуваме.
Ще й се обадим от летището.
Какво рисуваш?
Оставям го за нея.
Бекс, много е хубаво.
Пак ще я видим, спокойно.
Може би.
Представям си...
Ще стане проблем...
Линда?
Обади се на 911.
Добре.
Обади се на 911!
О, боже.
Камък, ножица, хартия.
- Чао. - Дръж ме за ръка.
Камък, ножица, хартия.
Еди.
Наведете се напред...
- Какво има? - Г-жо Къртис.
- Къде е той? - Имаме малък проблем.
Добре.
Нека си изясня. Той е... Изчезнал е?
Какво значи това? Просто се изпари, така ли?
- През стена ли мина? - Вероятно през прозореца.
- Избягал е през прозореца? - На партер сме.
Казвате ми, че през последния час
Едуард е бутнал пиано по стълбите,
а после е скочил през прозорец?
Вие къде бяхте?
Той е. Той звъни. Това е Едуард.
Ало? Миличък, къде си?
Лейси Къртис?
Да, кой се обажда?
Звъня ви от болница "Ол Сейнтс" от името на Линда Столън.
- Роднини ли сте? - Линда?
- Диди. - Майло.
- Какво правиш тук? - Искам да поговорим набързо.
Запиши си час.
- Гадост. - Да.
Добре, само две минути? Дойдох чак дотук.
Нали може? Съвсем набързичко.
- Ела. - Благодаря ти!
- Тук е хубаво. - Стараем се.
- Индивидуални консултации ли даваш? - Това ми е работата.
С удоволствие ще ти запиша час, ако искаш.
Мислех, че работиш само с нас.
С групата ли? Не. Имам и други пациенти.
Диди, защо си дошла?
Следващата ни среща е последна.
Да, знам.
Трябва да го отпразнуваме.
Би било доста необичайно за група за подкрепа.
Не съм експерт по психично здраве,
но знам, че когато хора се съберат в група,
споделят, а после се срещат за последен път,
трябва да има парти.
Какво имаш предвид?
- Хапки, пунш, къпкейкове... Неща за парти. - Добре, това е чудесно.
- Добре. - Чудесно.
Има ли някакви предвидени средства от самолетната компания?
- За хапки и пунш? - Да.
Не. Но добре.
- Ето 40 долара. - Благодаря.
- Добре. - Благодаря.
И още... Искам да кажа, че тази група...
за мен преживяното там беше много полезно.
Затова ти благодаря.
Благодаря. Тоест моля.
Не ми се иска да свършва.
- Да. - Защо трябва да свърши?
Има други варианти, които да опиташ,
за да продължиш оздравителния процес.
Не искам други варианти.
Искам тази група. Тя ми харесва.
Това е нашата група.
Мисля, че споделяме уникално преживяване.
Да, така е.
- И въпреки това трябва да спрем. - Да.
Защо? Авиокомпанията спира да ви финансира ли?
Вързали са си гащите пред закона, а?
Имаш право.
Ти какво мислиш?
Според мен е тъпотия.
Мисля, че това, което ви причиняват, е жестоко.
Но... Не ми е позволено да го казвам, така че...
Оценявам твоята искреност.
Да.
Добре.
Да.
Беше мъжът, който дойде на гаражната разпродажба.
Да, същият.
- Казва се Върнън. - Казва се Върнън! И?
Нямаше нищо между нас.
Не си правил секс с него?
- Не съм. - Сигурен ли си?
Сиена, аз...
Ами Бен?
Премълчаваш ли нещо?
Сиена...
Просто ми кажи, моля те!
Поне това ми дължиш.
Бен...
Бен беше първият човек, когото съм обичал.
Нищо повече не е имало.
Бяхме млади.
Флиртувахме. Целували сме се няколко пъти.
Значи си знаел.
Знаел си, преди да ме срещнеш.
Обичам те. Избрах теб.
Ти е трябвало да правиш избор, Сам, не аз.
Лишил си ме дори от достойнството да направя избора.
Сиена, аз те обичам повече...
Не, Сам. Върви на майната си.
Нищо ново.
Ще ми кажеш ли какво стана днес в училище?
Бутнах пиано по стълбите.
Да, разбрах.
Защо го направи?
Исках да чуя как дрънчи.
- Това не е шега. - Не се смея.
Имам нужда от нормален отговор, а не "да чуя как дрънчи".
Не знам какви ги върша.
Не мога да ти кажа защо съм направил нещо, като не знам защо.
А и защо питаш?
Защо питам ли?
Линда умира. Може да загуби и бебето си.
Никой няма да умре.
- Всички ще са добре. - Няма как да знаеш.
Никой не знае.
Никой няма да е добре, всички ще умрем.
- Нещо за вечеря? - Не ми се яде.
Ще се обадя на чичо ти Джон.
Ще го викна да те прибере.
- Вие сте разведени. - Не сме.
Разделени сме. Но той си остава твой чичо.
И още е мой съпруг.
Колкото и да куцат нещата, ние все още се водим семейство.
И всичко, Едуард, всичко ще бъде наред.
Всичко ще бъде наред.
Ще викна чичо ти.
СБОГОМ, БЕКС
Благодаря, че се съгласи.
Защо е тази твоя мания по пелмените?
Баба ни ги готвеше, когато бяхме у тях една зима.
С Брент бяхме много щастливи там и...
- Съживяваш магията. - Точно.
Няма да ти олекне, като готвиш пелмени.
Да, сигурно няма.
Диди е. Здрасти, Диди.
Здрасти!
Майло ме помоли да организирам парти за последната сбирка на групата утре.
Мислех да приготвя нещо просто -
пунш и къпкейкове.
Но реших, че е добре да вкараме разнообразие.
Да се раздадем. Правя пълнени домати, които са ненадмината разядка.
Добре е да има неща, разкриващи колко разнолика е групата, и тук е твоето място.
Нещо от националната ми кухня?
Ти го каза.
Ясно.
За добро или лошо, ще донеса супа с пелмени.
- Трябва да затварям. Чао! - Момент, Стив...
Защо сме тук?
- Да правим пелмени. - Да бе!
Сериозно, кълна се. Дойдох заради пелмените.
- Защо си тук? - Да готвим.
Не.
Не. Кажи защо.
Погледни ме. Защо?
Не знам.
Аз знам. По същата причина, поради която те пуснах тук.
Защо си тук?
Искам да го чуя.
- Гладен ли си? - Не.
О, имам "Парти микс".
Сещаш се, големият пакет с "Читос", брецели и всичко останало.
Сякаш е бездънен.
Няма ли да ме питаш защо?
Като малък съм правил много по-големи тъпотии.
Не съм... Защо? Искаш да говорим за това ли?
Не.
Не. Разбирам.
Нашите се разведоха, като бях на 15.
Крадях крушки от къщи
и ги разбивах в стената на гаража.
Когато татко разбра къде изчезват крушките,
ме прати на психиатър.
А психиатърът постоянно ме питаше: "Защо го правиш?".
Казах му, че не знам. И наистина не знаех. И сега не знам.
Обичах да чупя неща.
Харесваше ми звукът.
Точно така.
Исках да го чуя.
Нали?
Трябваше аз да умра.
Не, не е вярно.
Да умра в катастрофата.
Мястото на Джордан беше до прозореца.
Но аз го пожелах.
Играхме на "Камък, ножица, хартия", за да решим. Победих.
Заех мястото му.
Но то беше негово.
Той трябваше да оцелее.
Мястото ми не е тук.
Жив съм само защото хартията бие камъка.
Нямате ток и е станало наводнение? Да, това е...
Ще дойда да погледна, но явно проблемите са много.
Да. Лошото не идва само. Добре.
Така.
Приятелю.
Трябва да ида в другия край на кампуса заради авария. Ти ме чакай тук.
Има интернет, видеоигри...
Имам всички книги на Толкин, ако си падаш.
Добре ли ще ти е тук, докато ме няма?
Да.
Съжалявам. Повечето вечери кисна тук и бездействам.
Един път да имам компания, и става авария.
В хладилника има безалкохолно. Има и снакс. Нищо няма да ти липсва.
Да. Ще се оправя.
Едуард, чуй.
Ако това има значение,
"Камък, ножица, хартия" е нещо като договор.
Всеки, който го играе, е наясно.
Когато си победил Джордан, мястото е станало твое.
И сега мястото ти е тук.
Има и рафтинг, може да опитаме.
На колко път е? На час?
Нещо такова.
- Здрасти, Луси! - Г-жо Камерън.
- Мамо, какво става? - Здрасти, Зоуи.
- Как си? - Здравей.
- Искаш ли рамен? - Не иска.
- Защо си дошла, мамо? - Не отговаряш на съобщенията ми.
Може би трябва да разчетеш посланието - не искам да общувам с теб.
- Аз искам. - Естествено.
Винаги всичко опира до Диди.
- Може ли да говорим насаме? - Не. Върви си.
Добре, ще ти кажа каквото имам да кажа.
- Иди си. - Провалих се като майка.
- Млъкни! - Слушай.
- Гледах само лустрото. - Тук ли?
Стараех се да изглеждаме като идеалното семейство,
вместо да насоча вниманието си към теб и твоите нужди.
- А ти беше крехко момиченце. - Не тук.
И много съжалявам. Държа да ти кажа колко съжалявам.
Изслушай ме, моля те.
Добре.
И баща ти не беше добър баща. Не се справихме.
И аз, и той. И двамата се издънихме по всички параграфи в тъпия си живот.
Той ме нарани. Нарани нас.
Срещнал е някого в Ел Ей, Зоуи.
Какво?
Мъж, на когото е държал.
- В какъв смисъл? - Обичал е този мъж.
- Мамо, какво искаш да кажеш? - Обичал е мъж.
Знам, че е тежко да чуеш такова нещо.
Аз бях бясна. Бях вбесена, изпълнена с див гняв.
Но той е бил затънал, опитвал се е да оцелее.
Искам да знаеш, че ние с теб, Зоуи,
ние все още сме живи и можем да се променим.
И да не повтаряме същите грешки занапред.
Да излезем ли?
- Млъкни, Луси. - Извинявай.
Ходя на терапия в група на опечалените. Много е полезно.
- Да, сигурно. - Не, наистина е чудесно.
Утре е последната ни среща и организирам парти.
Може никога повече да не видя тези хора
и умирам от страх, защото разчитам на тях,
но знам, че ще се променя.
Някак си заместиха баща ти.
Сякаш... Помогнаха ми да разбера коя съм без него.
Знам, че ще е трудно, но мога да се променя.
Мога да съм по-добра майка и по-добър човек.
Обещавам ти.
- Нали? - Да.
Обичам те.
Чао, момичета. Луси, извинявай, че избухнах.
- Здрасти. - Тук съм.
Мамче, готова ли си за бебето?
Съжалявам. Може да влезе само майката.
Добре. Ще те чакам отвън.
- Здрасти. - Здрасти.
Сам, обичам те. Не искам да те загубя.
Но трябва да знам, че си искрен.
Не искам отворен брак, не искам да те деля с други.
И всеки ден да се тормозя,
че може би желаеш друг човек или нещо друго.
Трябва да решиш, Сам.
Трябва да решиш как искаш да живееш.
Лични документи и бордни карти.
Бордната карта?
Мисля, че е...
Вие ли сте Коджо Анса?
- Да. - Моля, елате с мен.
- Какво има? - Елате с мен.
Следващият. Бордната карта, моля.
В телефона е.
Покажете ми я.
Добре.
Моля ви, какво има? Документите ми са наред.
- Ейдриана! - Здравейте.
Много съжалявам. Исках да ви видя.
Още като кандидат имаш толкова власт?
Не, с Ейд сме съученички. Винаги й помагах.
Благодаря.
- Ще изляза. - Благодаря.
Оставих ти рисунка.
Знам. Много ми хареса!
- Ще ти нарисувам още една. - Наистина ли? Чудесно, хайде!
Това онази част от филма ли е, когато ме спираш на изхода за полета,
кълнеш ми се в любов и молиш да остана?
- Може би. - Или е...
онази част, в която се качваш с нас на самолета,
отиваме заедно в Гана и живеем щастливо?
Този не съм го гледала.
Хубав филм е.
Изборите са утре.
- Ще спечелиш ли? - Така мисли Натали.
Разбира се!
Ще ти нарисувам карта. Дай ми ръката си.
- Това е Акра - ръката ти. - Добре.
А тук, където свършва дланта ти, е океанът.
Това е нашият квартал - Лабоне.
Ето къде живеем. Това е нашият дом.
Татко и чичо са го строили няколко години.
Започнали са, преди да се родя.
Аз довърших южното крило 20 години по-късно.
Майка ми живее тук със сестрите ми.
Имам две племенници и четирима племенника. Някои са тук, други заминаха.
Има и връстници на Бекс.
Всички следят кампанията ти с голям интерес.
Тук отглеждам гълъби.
Отглеждаш гълъби?
Не са като тукашните. Прелестни са.
А тази стая ще бъде на Бекс.
Това е моята стая.
И когато настъпи денят - утре, вдругиден, след година -
в който ще пожелаеш да видиш това кътче на света,
ела тук.
Вече знам къде да те намеря.
Обичам те.
И аз те обичам.
Обичам те.
ПИСМА ДО ЕДИ
Скъпи Едуард, жена ми беше в самолета.
Не мога да продължа напред. Не знам ти как успяваш.
Съжалявам за трагедията ти.
Имам три момичета - Ели, Ема и Ив.
Казвам се Дзинян Яо. Живея в Тиендзин, Китай.
Историята ти ме натъжи.
Искам да станем приятели.
Скъпи Еди,
помниш ли дъщеря ми от самолета?
Пращам ти нейна снимка.
Зарадвах се за теб.
За някои историята ти е тъжна, но това не е вярно.
Тя е изумителен пример за Божието благоволение и милост.
Оставих я на летището
и я целунах три пъти по нослето.
Винаги се сбогувахме така.
Той е решил да те спаси. Той е решил да те пощади.
Ели е на година и половина. Постоянно търси майка си.
Не разбира какво е да умреш.
Казват, че душите остават да довършат делата си.
Скъпи Едуард, видя ли дядо ми? Беше на място 12С.
Искам да го запомня с часовника му.
Скъпи Едуард, или Рандъл Тимоти Уейкшър. Ха-ха.
Да, знам кой си. Видях истинския ти акт за раждане.
Видях доказателствата. Гледах записите в "Ютюб".
Знам истината. Знаем кой си всъщност.
Скъпи Еди, пиша ти, защото познавах брат ти Джордан.
Бяхме повече от познати.
Не знам дали знаеш за мен. Каза, че не е споделил с никого.
Може би на теб е казал. С Джордан бяхме гаджета.
Той беше първата ми любов.
Оцеля след апокалипсиса...
Махнеш ли Е-то и Д-тата в "Еди Адлър",
лъсва, че си лъжец! За глупаци ли ни вземаш?
Получи ли другите ми писма? Тревожа се.
Пиша ти всеки ден, а отговор няма.
Четох, че си бил на 15А.
Тя е била през няколко реда - на 20В. Може да си я видял на път за тоалетната.
Скъпи Едуард, днес ще умра.
Ще оставя колата на нашите да работи в гаража и ще се задуша.
Скъпи Едуард...
Имаш ли домашни любимци?
Искам Ели да знае, че майка й много я обичаше.
Изключителен си.
Вярвай. Радвай се.
Той ти подари живота.
Не успях да оставя предсмъртна бележка.
Нищо нормално не мога да направя.
Защо ти оцеля?
Егоист си, макар и несъзнателно.
- Липсва ми. - Искам си дъщерята.
Не го познавах.
Слава на Господа, нашия Бог.
Едуард! Събуди се!
- Ще го обичам до гроб. - Едуард!
Едуард.
Превод на субтитрите Анна Делчева