אנחנו יכולים לשבת כאן כל היום אם אתה רוצה.
למה עשית את זה, אדוארד?
זו לא שאלה רטורית, אני צריך תשובה.
למה דחפת פסנתר במורד המדרגות?
רציתי לשמוע איך זה נשמע.
- זו בדיחה בעיניך? - לא.
טוב, כי זה לא מצחיק.
יש נהלים בבית הספר הזה,
כדי לשמור עלינו מדברים כמו ירי,
טרור, התפרצות נגיף.
דברים שלא חשבתי שאצטרך להתכונן אליהם כמנהל.
אבל אין לי נוהל לתלמיד שדוחף פסנתר במורד גרם מדרגות.
אשלם על פסנתר חדש.
- זה לא העניין. - אז מה העניין?
העניין אינו פסנתר.
תביט בי.
עבר עליך הרבה.
אף אחד לא יאשים אותך.
אבל זה רק מכיוון שהיה לך מזל ואף אחד לא נפגע.
היית עלול להרוג מישהו.
אבל לא עשיתי את זה.
לא הרגתי ולא פגעתי באף אחד.
האמת היא שווידאתי שאין שם אף אחד כשדחפתי את הפסנתר.
למה דחפת אותו?
אדוארד, אתה כנראה התלמיד הכי חכם בבית הספר הזה,
זו הסיבה שאני מרגיש שאני יכול להיות גלוי איתך.
אנחנו רוצים לשתף פעולה עם המשפחה שלך ועם פסיכולוגית בית הספר
ואנחנו נמצא את סביבת הלימודים הנכונה בשבילך.
אבל לא תמשיך ללמוד בריברוויו.
אני מצטער, בסדר?
אתקשר אל דודה שלך ואל ד"ר ברלו, פסיכולוגית בית הספר.
אתה תפטפט איתה.
אדוארד.
היום יום ההולדת של גברת פוסטר. מישהו הביא עוגה.
אתה רוצה פרוסה?
כן, בבקשה.
מבוסס על ספר מאת אן נפוליטנו -
"אדוארד היקר"
מה זה, סאם?
אין לזה משמעות.
אין לזה משמעות? מה פאקינג קורה כאן?
אנחנו רק צריכים להירגע...
- אתה הומו? - לא.
אז אתה ביסקסואל?
אתה יכול להסביר לי מה פאקינג קורה כאן?
סאם.
מי ייקח אותי לרופא השיניים?
אני, ג'ינה-בין. תגידי ביי לאבא.
- ביי, אבא. - ביי, מתוקה.
- סיינה. - אדבר איתך אחר כך.
לינדה.
חומד, אנחנו מאחרות.
תוק-תוק.
את ערה?
מותק.
אנחנו צריכות לזוז.
אני מרגישה חרא.
את בסדר? את חולה?
אני לא יודעת, אבל אני לא חושבת שאוכל לצאת מהמיטה.
- זה גופני או רגשי? - אני לא יודעת.
בסדר.
טוב, אם את לא חולה גופנית,
לפעמים עדיף לקום מהמיטה ולהתחיל את היום.
אני מרגישה סופר מבואסת לאחרונה.
והיום קמתי מוקדם מאוד והלכתי לנהר ו...
אז יופי לך, אבל לא כולם הם את.
מה זה אומר?
זה אומר שלפעמים אני רוצה לשכב במיטה ולהרגיש חרא
ולשחק במשחקים בטלפון שלי וזה לא פשע.
לא אמרתי שזה פשע. אם זה מה שאת חושבת שאת רוצה לעשות...
- כן. - בסדר.
- אם זה בסדר. - כן, ברור שזה בסדר.
- את בטוחה שאת מרגישה בסדר? - אני בסדר. אני בסדר.
אלוהים. חסר... זה מאדוארד. בית הספר של אדוארד.
הלו.
כן, זו לייסי. מה הוא עשה?
נעים מאוד, אני אדריאנה וושינגטון.
אז אני אומרת לכם, לכו להצביע מחר.
הצביעו למען העיר. הצביעו למען המחוז.
הצביעו למען השקט הנפשי שלכם.
כי זה הרגע, באמת.
שינויים בני קיימא בדיור, שכר דירה בר השגה.
ואני אומרת לכם
שאעמוד לצדכם לאורך כל הדרך.
- את צריכה להיות איפשהו? - אולי.
- גברת וושינגטון? - היי, אני אדריאנה. נעים מאוד.
מחר הבחירות. היא עסוקה מאוד.
היא אמרה שהיא תבוא להיפרד.
נוכל להתקשר בשיחת וידאו מנמל התעופה.
מה את מציירת?
אני משאירה לה את זה.
בקס. זה נחמד.
אנחנו נפגוש אותה שוב.
אולי.
אני מתאר לעצמי שיהיו...
יהיו בעיות עכשיו...
לינדה?
תתקשר למוקד חירום.
בסדר.
תתקשר למוקד חירום!
אלוהים אדירים.
קהילת ניאק -
אבן, נייר או מספריים.
- ביי. - היי, תחזיק את היד שלי.
אבן, נייר או מספריים.
אדי, אדי.
היכונו. הישענו קדימה...
- היי, מה קרה? - גברת קרטיס.
- איפה הוא? - אז יש לנו בעיה קלה.
בסדר.
בסדר, רק כדי... רק כדי שאבי... הוא נעלם?
מה זה אומר? הוא... סתם כך?
הוא עבר דרך קיר?
אנחנו חושבים שהוא יצא מהחלון.
הוא יצא מהחלון?
אנחנו בקומת קרקע, כמובן.
אז אתה אומר לי שבשעה האחרונה,
אדוארד דחף פסנתר במורד המדרגות
ואז קפץ מחלון?
מה אתה עושה בנידון?
זה הוא. זה הוא. זה אדוארד. ממש עכשיו.
הלו. היי, מותק. איפה אתה?
זו לייסי קרטיס?
כן. מי זה?
אני מתקשר מבית החולים אול סיינטס בשם לינדה סטולן.
את קרובת משפחה שלה?
לינדה?
- דידי. - מיילו.
- מה את עושה כאן? - אני רק צריכה לדבר איתך בזריזות.
את צריכה לקבוע פגישה.
- אוי, שיט. - כן.
אוי, לא. בסדר, שתי דקות? באתי עד כאן.
אפשר? בזריזות. בזריזות רבה.
- בואי. כן. - תודה.
- זה נחמד. - כן, אנחנו משתדלים.
אז אתה מטפל באנשים אישית?
כן. זו העבודה שלי.
אשמח לקבוע לך פגישה,
אם את מעוניינת.
חשבתי שאנחנו הלקוחות היחידים שלך.
קבוצת התמיכה? לא. אני מטפל גם באחרים.
דידי, מה העניין?
טוב, המפגש הבא שלנו הוא האחרון.
כן. אני מודע לזה.
אז אנחנו צריכים לערוך מסיבה.
זה יהיה חריג מאוד בקבוצת תמיכה.
שמע, מיילו, אני לא מומחית בבריאות הנפש,
אבל אני יודעת שכשמפגישים קבוצה של אנשים,
והם חולקים משהו ואז נפגשים בפעם האחרונה,
אמורה להיות מסיבה.
ומה זה כולל?
- כיבוד. פונץ'. עוגיות. דברים של מסיבות. - בסדר. כן, זה בסדר גמור.
- זה טוב. כן. - יש. מעולה.
יש לכם תקציב מותרות או משהו,
אתה יודע, מחברת התעופה?
- לכיבוד ולפונץ'? - כן.
לא. אבל כן.
- קחי 40 דולר. - תודה.
- בסדר. כן. - תודה.
ומעבר לזה... אני רוצה להגיד שהקבוצה הזו...
החוויה הזו תרמה לי המון.
אז תודה.
תודה לך. כלומר, אין על מה.
אני מצטערת שזה מסתיים.
- אני יודע. - למה זה צריך להסתיים?
טוב... את יודעת שיש כיוונים אחרים שאת יכולה לפנות אליהם
כדי להמשיך בתהליך ההחלמה שלך ו...
אני לא רוצה כיוונים אחרים.
כלומר, אני רוצה את הקבוצה הזו. אני אוהבת את הקבוצה הזו.
זו הקבוצה שלנו
ואני חושבת שיש לנו במשותף משהו די פאקינג ייחודי.
כן. זה נכון.
- ובכל זאת, זה צריך להסתיים. - כן.
למה? כי חברת התעופה הפסיקה לסבסד את זה,
כי מבחינה חוקית, הם כבר פאקינג כסתחו את עצמם?
זו הצגה הוגנת של המצב.
מה דעתך על זה?
אני חושב שזה פאקינג מבאס.
אני חושב שמה שהם עושים לכם אכזרי.
אבל...
אסור לי להגיד את זה, אז...
אני מעריכה את הכנות שלך.
כן.
בסדר.
כן.
זה הבחור שהיה במכירה הביתית.
כן, זה מי שהוא.
- שמו ורנון. - שמו ורנון. אז מה?
לא קרה שום דבר.
אז לא שכבת איתו?
- לא. - אתה בטוח?
סיינה, אני...
מה עם בן?
יש עוד מה לספר?
סיינה...
פשוט פאקינג תספר לי. בבקשה.
אתה חייב לי את זה.
בן...
בן היה האדם הראשון שאהבתי.
לא קרה בינינו שום דבר רציני.
היינו צעירים.
אנחנו... פלרטטנו. התנשקנו כמה פעמים.
אז ידעת.
עוד לפני שפגשת אותי. ידעת.
אני אוהב אותך. בחרתי בך.
אתה זכית לבחור, סאם. אני לא.
כי לא כיבדת אותי מספיק כדי לאפשר לי לבחור איתך.
סיינה, אני אוהב אותך יותר...
לא, לך תזדיין, סאם! לך תזדיין!
עדיין לא שמעתי כלום.
אתה רוצה לספר לי מה קרה בבית הספר היום?
דחפתי פסנתר במורד המדרגות.
כן. כן, זה מה שעשית.
למה עשית את זה, אדוארד?
רציתי לדעת איך זה נשמע.
- זו לא בדיחה. - אני לא צוחק.
אני צריכה תשובה טובה יותר מאשר רצית לשמוע איך זה נשמע.
אני לא יודע למה אני עושה דברים.
אני לא יכול להגיד לך למה עשיתי משהו אם אני לא...
אם אני לא יודע למה עשיתי את זה.
מה אכפת לך בכלל?
מה אכפת לי?
כלומר, לינדה גוססת. התינוק שלה עלול למות.
אף אחד לא ימות.
- כולם יהיו בסדר. - את לא יודעת את זה.
אף אחד לא יודע את זה.
אף אחד לא יהיה בסדר. כולנו נמות.
- אתה צריך ארוחת ערב? - אני לא רעב.
אתקשר לדוד שלך ג'ון.
אבקש ממנו לאסוף אותך.
- אתם גרושים. - אנחנו לא גרושים.
אנחנו פרודים. הוא עדיין הדוד שלך.
כלומר, הוא עדיין בעלי,
ומכל הבחינות, לא משנה כמה דפוקה,
אנחנו עדיין משפחה.
והכול, אדוארד... אדאורד, הכול יהיה בסדר.
הכול יהיה בסדר.
אתקשר לדוד שלך ג'ון.
להתראות בקס -
תודה שהסכמת לעשות את זה איתי.
למה אתה כפייתי כל כך לפאקינג כופתאות האלה?
נאינאי שלנו הכינה לנו אותן כשגרנו אצלה חורף אחד
וברנט ואני היינו מאושרים מאוד שם, אז...
- אז אתה מנסה לשחזר את הקסם. - בדיוק.
אתה יודע שסביר להניח שהכנת כופתאות לא תשפר את ההרגשה שלך.
כן, סביר להניח שלא.
זו דידי. היי, דידי.
היי.
מיילו ביקש ממני לערוך מסיבה לכבוד המפגש האחרון של קבוצת התמיכה שלנו מחר.
בהתחלה חשבתי ללכת על משהו פשוט
כמו פונץ' ועוגות.
אז חשבתי שאולי כדאי שנגוון.
נשקיע בזה, אז אני מכינה
את מתאבני העגבניות הממולאות שלי, זה מאכל שדבר לא משתווה לו.
אבל אני חושבת שכדאי שנעשה משהו שמשקף
את הגיוון התרבותי בקבוצה. וכאן אתה נכנס לתמונה.
אז את רוצה שאביא משהו אתני?
אתה אמרת את המילה, לא אני.
כן.
לטוב או לרע, אביא מרק כופתאות.
- בסדר, אני חייב לסיים. ביי. - רגע, סטיב? חכה...
מה אנחנו עושים כאן?
- באתי להכין כופתאות. - אל תתחכם.
אני לא. אני נשבע. אני מבטיח שבאתי להכין כופתאות.
- למה אתה כאן? - כדי להכין אותן.
לא.
לא. למה אתה כאן?
תביט בי. למה?
אני לא יודע.
אני יודעת. מאותה הסיבה שנתתי לך לבוא לכאן.
למה אתה כאן?
אני רוצה לשמוע אותך אומר את זה.
- אתה רעב? - לא.
יש לי עוד ממיקס המסיבות הזה,
אתה יודע, דלי הפלסטיק הגדול
עם הצ'יטוס ועם הבייגלה וכל זה.
הוא עצום.
לא תשאל אותי למה עשית את זה?
שמע, אחי, עשיתי דברים מטופשים הרבה יותר כשהייתי ילד.
אז אני לא ממש... או למה?
אתה רוצה לדבר על זה?
לא.
לא. אני מבין.
כשהייתי בן 15 ההורים שלי נפרדו.
נהגתי לגנוב נורות מהבית שלנו
ולרסק אותן על צד החניה המקורה שלנו.
וכשאבא שלי גילה לאן נעלמות כל הנורות,
הוא אילץ אותי להיפגש עם פסיכולוג.
והפסיכולוג שאל אותי, "למה אתה עושה את זה?"
ואמרתי, "אחי, אני לא יודע". ולא ידעתי. ואני עדיין לא יודע.
פשוט אהבתי לשבור דברים.
אהבתי את איך שזה נשמע.
כן, בדיוק.
רציתי לשמוע את זה.
נכון?
אני אמור להיות מת.
היי. לא, זה לא נכון.
הייתי אמור למות בטיסה ההיא.
לפני שהמראנו, המושב ליד החלון היה של ג'ורדן...
אבל אני רציתי לשבת בו.
אז עשינו אבן, נייר או מספריים, הוא בחר באבן, ואני בחרתי בנייר.
אז קיבלתי את המושב שלו.
אבל זה היה המושב שלו.
ג'ורדן אמור היה לחיות. לא אני.
אני לא אמור להיות כאן.
הסיבה היחידה שאני כאן היא שנייר עוטף אבן.
שרת -
אין חשמל ויש הצפה? זה... כן, לא, כלומר...
אצטרך לבדוק את זה, אבל נשמע לי
שיש לך שתי בעיות נפרדות בבת אחת.
כן. סופה מושלמת. בסדר.
בסדר.
אחי.
אני צריך ללכת לצד השני של הקמפוס ולטפל במקרה חירום.
עדיף שתישאר כאן.
יש לי אינטרנט. יש לי משחקי מחשב.
יש לי את כל היצירות של טולקין, אם זה הקטע שלך.
בסדר מבחינתך להסתלבט כאן כשלא אהיה כאן?
כן.
אני מצטער. ברוב הלילות אני יושב כאן ולא עושה כולם.
ברור שבערב היחיד שיש לי אורח,
אני צריך להתרוצץ ולכבות שרפות.
יש משקאות וחטיפים במקרר.
אתה בסדר?
כן. כן. אני בסדר.
אדוארד, שמע.
אם זה שווה משהו,
אבן, נייר או מספריים זה חוזה מחייב.
כל מי שמשחק מבין את זה.
אז ברגע שניצחת את ג'ורדן, המושב הפך להיות שלך.
אתה אמור להיות כאן.
רפטינג, גם את זה אפשר לעשות. זה...
כמה זה רחוק? שעה בערך?
אני חושבת.
- היי, לוסי. - גברת קמרון. היי.
- אימא, מה נסגר? - היי, בנות. היי, זואי.
- מה שלומך? - היי.
- את רוצה ראמן? - לא, היא לא רוצה ראמן.
- אימא, מה את עושה כאן? - מה אני אמורה לעשות?
את לא עונה להודעות שלי.
אולי כדאי שתביני מזה
שאני לא רוצה לתקשר איתך כרגע.
- אני רוצה. - ברור שאת רוצה.
דידי הכי חשובה תמיד.
- אנחנו יכולות לדבר בפרטיות? - לא! אבל את יכולה ללכת?
בסדר. אז אגיד לך מה שעליי להגיד לך כאן ועכשיו.
- את יכולה ללכת? - הכזבתי אותך כאם.
- אוי, שתקי! שתקי! - תקשיבי.
- הייתי ממוקדת מדי במראית עין. - כאן?
במראית עין, בכך שניראה משפחה מושלמת.
במקום להתמקד בך ו... בצרכים שלך.
- היית ילדה קטנה ושברירית. - אימא, לא כאן. בסדר?
ואני מצטערת. אני מצטערת מאוד. אני צריכה להגיד לך שאני מצטערת.
את מוכנה לפחות להקשיב לי, בבקשה?
בסדר.
גם אבא שלך הכזיב אותך.
הכזבנו זה את זה.
שנינו. פשוט כשלנו בכל היבט בחיים המטופשים שלנו.
והוא פגע בי. הוא פגע בנו.
כשהוא נסע לל"א, זואי, הוא פגש מישהו.
מה?
גבר שהיה חשוב לו.
- מאיזו בחינה? - הוא... זה היה גבר שהוא אהב.
- אימא, מה את אומרת? - הוא אהב גבר.
אני יודעת. אני יודעת. אני יודעת שקשה לשמוע את זה.
כעסתי מאוד. כעסתי כעס פרוע מאוד.
אבל העניין הוא שהראש שלו היה שקוע במים והוא רק ניסה לשרוד.
אני צריכה שתדעי שאת ואני, זואי מתוקה,
אנחנו עוד בחיים ואנחנו עוד יכולות להשתנות.
אנחנו לא חייבות לחזור על אותן הטעויות
שוב ושוב ושוב.
עדיף שנצא?
- שתקי, לוסי. - סליחה.
אני בקבוצת התמיכה, את יודעת?
הטיפול הקבוצתי, וזה נפלא.
- כן, אימא, כך זה נשמע. - לא, זה נפלא.
המפגש האחרון שלנו יתקיים מחר ואני עורכת מסיבה.
כי על אף שייתכן שלא אפגוש אף אחד מהם שוב,
וזה מפחיד אותי מאוד כי אני ממש מסתמכת עליהם,
אני יודעת שאשתנה.
במובן מסוים, הם היו תחליף לאבא שלך בשבילי.
הם עזרו לי לדעת מי אני בלעדיו.
אז על אף שאני יודעת שזה יהיה קשה,
אני יודעת שאני יכולה להשתנות.
אני יכולה להשתנות ולהיות אם טובה יותר.
אני יכולה להשתנות ולהיות אדם טוב יותר.
ואני מבטיחה לך את זה.
- בסדר? - בסדר.
אני אוהבת אותך, מותק.
ביי, בנות. לוסי, סליחה על ההתפרצות.
- היי. - אני כאן.
אימא, את מוכנה לראות את התינוק שלך?
אני מצטער. מותר לי להכניס רק את האם לטיפול נמרץ ילודים.
בסדר. אחכה כאן.
- היי. - היי.
אני אוהבת אותך, סאם, ואני פאקינג לא רוצה לאבד אותך.
אבל אני צריכה לדעת שאתה לגמרי בעניין.
אני לא רוצה נישואים פתוחים. אני לא רוצה לחלוק בך.
אני לא רוצה לדאוג בכל יום
שאולי תרצה מישהו אחר או משהו אחר.
אז אתה צריך להחליט, סאם.
אתה צריך להחליט איך אתה רוצה שהחיים שלך ייראו.
תעודת זהות וכרטיס עלייה למטוס, בבקשה.
כרטיס עלייה למטוס?
הרשות לאבטחת התעבורה -
אני חושב שזה...
אדוני, אתה קוג'ו אנסה?
- כן. - בוא איתי, בבקשה, אדוני.
- במה מדובר? - בוא איתי.
הבא בתור. כרטיס עלייה למטוס, בבקשה.
הכרטיס בטלפון שלי.
תראה לי אותו.
כן, זה בסדר.
מה הבעיה, בבקשה? כל המסמכים שלי מעודכנים.
- אדריאנה! - היי, חברים.
אני מצטערת מאוד. הייתי חייבת לפגוש אתכם.
יש לך סמכות כזו כמועמדת לקונגרס?
לא, אייד ואני למדנו יחד בבית הספר היסודי. אני תמיד עוזרת לה.
תודה.
- אשאיר אתכם לבד. - תודה.
הכנתי לך ציור.
אני יודעת. אני מתה עליו.
אני יכולה להכין לך עוד אחד.
באמת? בסדר. קדימה.
אז זה הקטע בסרט שאת עוצרת אותי בשער
ומכריזה על אהבתך ואומרת לי להישאר?
- אולי. - או...
שזה הקטע שאת מצטרפת אלינו לטיסה
ואנחנו נוסעים לגאנה וחיים באושר ובעושר?
לא ראיתי את הסרט הזה.
זה סרט טוב.
הבחירות ייערכו מחר.
- את תנצחי? - נטלי חושבת שכן.
ודאי.
אצייר לך מפה. תני לי את היד שלך.
- בסדר, זו אקרה, היד שלך. - בסדר, בסדר.
ובמקום שבו כף היד שלך מסתיימת נמצא האוקיינוס.
כאן נמצאת השכונה שלנו, לבונה.
וכאן אנחנו גרים. הבית שלנו.
אבא שלי ודוד שלי בנו את הבית הזה בהדרגה במשך כמה שנים.
הם החלו לפני שנולדתי.
השלמתי את האגף הדרומי שלי בעצמי אחרי 20 שנה.
בבית הזה, אימא שלי גרה עם האחיות שלי,
עם שתי אחייניות ועם ארבעה אחיינים. חלקם כאן. חלקם נסעו.
חלקם בגיל של בקס.
כולם עוקבים אחרי הקמפיין שלך בעניין רב.
זה המקום שבו אני מגדל יונים.
אתה מגדל יונים?
הן שונות מהיונים שכאן. הן נהדרות.
והחדר הזה יהיה החדר של בקס.
והחדר הזה הוא החדר שלי.
ואם יגיע היום,
מחר או ביום המחרת או בשנה הבאה,
שתרצי לראות את הפינה הקטנה הזו של העולם,
את תבואי לכאן.
עכשיו אני יודעת איפה למצוא אותך.
אני אוהבת אותך.
גם אני אוהבת אותך.
מדו וו.
מכתבים לאדי -
אדוארד היקר, אשתי הייתה בטיסה שלך.
אני לא יודע איך להמשיך.
אני לא יודע איך אתה עושה את זה.
אני מצטער על מה שקרה לך.
יש לי שלוש בנות. אלי, אמה ואיב.
שמי ג'ינגיאנג יאו. אני גר בטיאנג'ין, סין.
התעצבתי כששמעתי על מה שקרה לך
ואני רוצה להיות חבר שלך.
אדי היקר,
תהיתי אם ראית את הבת שלי בטיסה.
אני מקווה שלא מפריע לך שצירפתי תמונה שלה.
אני מאושר שגיליתי עליך.
יש שיאמרו שהסיפור שלך עצוב, אבל הוא לא עצוב בכלל.
זו דוגמה נפלאה לחסד ולרחמי האל.
כשהסעתי אותה לנמל התעופה,
תפסתי את הפנים שלה ונישקתי אותה שלוש פעמים על האף.
כך נהגנו להיפרד.
כי הוא בחר להציל את חייך.
הוא בחר לחוס עליך.
אלי בת שנה וחצי. היא כל הזמן מבקשת את אימא שלה.
היא לא מבינה מה זה למות.
אומרים שרוחות רפאים נשארות כשיש להן עניין לא גמור.
אדוארד היקר, ראית את סבא שלי בטיסה? הוא היה במושב 12-סי.
כדי לזכור אותו, רק רציתי את שעון היד שלו.
אדוארד היקר, הידוע גם בשם רנדל טימותי וייקשייר. חחח.
כן. אני יודע מי אתה. ראיתי את תעודת הלידה האמיתית שלך.
ראיתי את הראיות. צפיתי בסרטים התיעודיים ביוטיוב.
אני יודע את האמת. אנחנו יודעים מי אתה באמת.
אדי היקר, אני כותבת לך כי הכרתי את אחיך, ג'ורדן.
לא סתם הכרתי.
אני לא יודעת אם הוא סיפר לך עליי. הוא אמר שלא סיפר לאף אחד.
אבל אולי אתה לא היית אף אחד. ג'ורדן היה החבר שלי.
הוא היה האדם הראשון שאהבתי.
עברתי אפוקליפסה, שאפתי גיהינום
אם מוציאים את האותיות אי ו-די מאדי אדלר,
נשארת המילה "שקרן". חשבת שלא נשים לב?
קיבלת את המכתבים האחרים שלי? אני מודאגת.
אני כותבת לך בכל יום ועוד לא הגבת.
קראתי שהמושב שלך היה 15-איי.
היא ישבה כמה שורות מאחוריך, 20-בי.
אולי ראית אותה בדרך לשירותים.
אדוארד היקר, אמות היום.
אפעיל את המכונית של ההורים שלי בחניה המקורה עד שאיחנק.
"אדוארד היקר..."
יש לך חיות מחמד?
אם תוכל, תגיד לאלי שאימא שלה אהבה אותה מאוד.
אתה ילד מיוחד.
תאמין. תשמח.
בשמו קיבלת את החיים האלה.
ניסיתי לכתוב פתק התאבדות נורמלי, אבל אני לא מסוגל.
אני לא מסוגל לעשות שום דבר נורמלי. אני לא מסוגל לעשות שום דבר.
למה אתה זכית לחיות?
אני יודעת שאתה לא מתכוון להיות אנוכי, אבל זה מה שאתה.
- אני מתגעגע לאשתי. - אני רוצה את הבת שלי חזרה.
לא הכרתי אותו בכלל.
השבח לאל אדוננו.
אדוארד! תתעורר!
- אוהב אותו עד יום מותי. - אדוארד!
אדוארד!
תרגום: אסף ראביד