Ja gribi, varam sēdēt visu dienu.
Edvard, kāpēc tu tā darīji?
Tas nav retorisks jautājums. Vajag atbildi.
Kāpēc nogrūdi klavieres pa kāpnēm?
Gribēju dzirdēt, kāda būs skaņa.
- Vai tev tas ir joks? - Nē.
Labi, jo tas nav smieklīgi.
Šajā skolā ir protokoli,
lai pasargātos, piemēram, pret šāvējiem,
terorismu, vīrusu uzliesmojumu.
Nešķita, ka man kā administratoram būs tam jābūt gatavam.
Bet man nav protokola, ja skolēns nogrūž klavieres pa kāpnēm.
Es samaksāšu par jaunām klavierēm.
- Nav runa par to. - Par ko tad?
Nav runa par klavierēm.
Paskaties uz mani!
Tu esi daudz pārdzīvojis.
Neviens neturēs uz tevi ļaunu prātu.
Bet tikai tāpēc, ka tev paveicās un neviens necieta.
Tu varēji kādu nogalināt.
Bet nenogalināju.
Nevienu nenogalināju un nesavainoju.
Kad grūdu, es pārliecinājos, ka uz kāpnēm neviena nav.
Kāpēc tu nogrūdi?
Edvard, iespējams, tu esi šīs skolas gudrākais skolēns.
Tāpēc jūtu, ka varu būt ar tevi tiešs.
Sadarbosimies ar tavu ģimeni un skolas psihologu,
un mēs atradīsim tev pareizu akadēmisko vidi.
Bet tu vairs nemācīsies Rivervjū.
Es atvainojos, labi?
Es izsaukšu tavu tanti un skolas psiholoģi dr. Bārlovu.
Parunāsi ar viņu.
Edvard.
Šodien Fosteres kundzei dzimšanas diena. Kāds atnesis plātsmaizi.
Gribi gabaliņu?
Jā, lūdzu.
PAMATĀ ANNAS NAPOLITANO GRĀMATA
Sem, kas tas ir?
Tas neko nenozīmē.
Tas neko nenozīmē? Velns, kas notiek?
Mums jānomierinās...
- Tu esi gejs? - Nē.
Tad biseksuālis?
Velns, vari man pastāstīt, kas te notiek?
Sem.
Kurš mani aizvedīs pie zobārsta?
Es, Džīnuci. Avadies no tēta!
- Atā, tēti. - Atā, mīļā.
- Sjena. - Vēlāk parunāsim.
Linda.
Mīļā, mēs kavējam.
Tuk, tuk.
Esi augšā?
Sirsniņ.
- Jābrauc. - Sūdīgi jūtos.
Viss kārtībā? Tu esi slima?
Nezinu, bet diez vai spēšu izkāpt no gultas.
- Fiziski vai emocionāli slikti? - Es nezinu.
Labi.
Nu labi.
Nu, ja tu neesi fiziski slima,
dažreiz ir labāk līst laukā no gultas un sākt dienu.
Es pēdējā laikā jūtos pagalam nelāgi.
Un šodien es piecēlos ļoti agri, aizgāju pie upes, un tas...
Nu, lieliski, bet visi nav tu.
Ko tas nozīmē?
To, ka dažreiz gribu gulēt gultā un justies draņķīgi,
spēlēt telefonā spēlītes, un tas nav noziegums.
Neesmu teikusi, ka ir. Ja tu domā, ka gribi to darīt...
- Jā. - Labi.
- Ja tas nekas. - Tas ir... Protams, nekas.
- Tev tiešām viss kārtībā? - Ir labi.
Ak dievs. Labāk... Tā ir Edvarda skola.
Hallo.
Jā, Leisija klausās. Ko viņš izdarīja?
Priecājos iepazīties. Es esmu Eidriana Vašingtone.
Tāpēc es saku: nāciet rīt un balsojiet.
Balsojiet par šo pilsētu. Balsojiet par šo rajonu.
Balsojiet par savu dvēseles mieru.
Jo pienācis laiks īstām,
pastāvīgām pārmaiņām mājokļos, īrei, ko var atļauties.
Esmu te, lai jums pateiktu,
ka būšu jums līdzās šajā ceļā.
- Tev kaut kur jābūt? - Varbūt.
- Vašingtones jaunkundz? - Sveiki, esmu Eidriana. Priecājos.
Rīt ir vēlēšanas. Viņa ir ļoti aizņemta.
Viņa teica, ka atvadīsies.
Uztaisīsim no lidostas videozvanu.
Ko tu zīmē?
Atstāšu šo viņai.
O, Beksa. Tas ir jauki.
Mēs viņu vēl satiksim, zini?
Varbūt.
Noteikti būs...
Tā tagad būs problēma, jo...
Linda?
Zvani ātrajiem.
Labi.
Zvani ātrajiem!
Ak dievs.
Akmens, šķēres, papīrītis.
- Atā. - Ei, dod man roku.
Akmens, šķēres, papīrītis.
Edij.
...pozu trieciena gadījumam...
- Sveiki. Kas notika? - Kērtisas kundze.
- Kur viņš ir? - Mums ir neliela problēma.
Labi.
Labi, es tika gribu sapr... Tad viņš pazuda?
Ko tas nozīmē? Vai viņš... izkūpēja gaisā?
Izgāja cauri sienai?
Domājam, izlēca pa logu.
Izlēca pa logu?
Protams, esam pirmajā stāvā.
Tātad jūs man sakāt, ka pēdējās stundas laikā
Edvards nogrūda pa kāpnēm klavieres
un tad izlēca laukā pa logu?
Un kā jūs to risināsiet?
Viņš. Tas ir viņš. Tas ir Edvards. Tieši zvana.
Hallo. Sveiks. Mīļais, kur esi?
Vai Leisija Kērtisa?
Jā. Kas zvana?
Zvanu no Visu svēto slimnīcas Lindas Stolenas sakarā.
Vai esat viņas tuviniece?
Lindas?
- Dīdī. - Mailo.
- Ko jūs te darāt? - Pavisam īsi vajag aprunāties.
Ir jāsarunā vizīte.
- Sasodīts. - Jā.
Ak nē. Labi, divas minūtes? Proti, es mēroju visu šo ceļu.
Neiebilstat? Ļoti ātri.
- Nāciet. Jā. - O, paldies.
- Te ir jauki. - Jā, mēs cenšamies.
- Tad jūs konsultējat cilvēkus pa vienam? - Jā. Tas ir mans darbs.
Labprāt norunātu jums vizīti, ja vēlaties.
Man šķita, ka esam jūsu vienīgie klienti.
Sērotāju grupa? Nē. Es pieņemu arī citus cilvēkus.
Dīdī, par ko ir runa?
O, nu, mūsu nākamā sesija ir pēdējā.
Jā. Es to zinu.
Jāsarīko ballīte.
Atbalsta grupai tas būtu ļoti neparasti.
Klau, Mailo, es neesmu garīgās veselības eksperte,
bet vienu zinu: ja saved kopā cilvēku grupu,
viņi savā starpā dalās un tad tiekas pēdējo reizi,
ir jābūt ballītei.
Un ko tas ietver?
- Uzkodas. Punšu. Kēksiņus. Visu ballītei. - Labi. Jā, to var.
- Tas ir labi. Jā. - Jē. Tas ir lieliski.
Vai jums ir kādi līdzekļi neparedzētiem pasākumiem,
zin, nu, no aviokompānijas?
- Našķiem un punšam? - Jā.
Nē. Bet labi.
- Te būs 40 dolāri, labi? - Paldies.
- Labi. Jā. - Paldies.
Es arī... Es gribēju pateikt, ka šī grupa,
šī pieredze man bijusi ļoti noderīga.
Tāpēc paldies jums.
Paldies. Proti, nav par ko.
Kaut tas nebeigtos.
- Tā ir. - Kāpēc tam jābeidzas?
Nu... ir citas iespējas, zin, kā varat turpināt dziedināšanos, un...
Es negribu citas iespējas.
Proti, es gribu šo grupu. Man patīk šī grupa.
Tā ir mūsu grupa.
Un es domāju, ka mūs vieno kaut kas sasodīti īpašs, zin?
Jā. Tā ir.
- Un tomēr tam jābeidzas. - Jā.
Kāpēc? Tāpēc, ka aviokompānija beidza to subsidēt,
jo pēc likuma jau viņi ir izsprukuši sveikā? Nu...
Pamatota doma.
Ko jūs par to domājat?
Manuprāt, tas ir sasodīti draņķīgi.
Domāju, tas ir nežēlīgi, ko viņi jums nodara.
Bet...
es nedrīkstu to teikt, tāpēc...
Nu, pateicos par jūsu atklātību.
Jā.
Labi.
Jā.
Tas bija tas puisis, kas bija mantu izpārdošanā.
Jā, tieši tā.
- Viņu sauc Vērnons. - Viņu sauc Vērnons? Un?
Nekas nav noticis.
Tad tev nebija ar viņu sekss?
- Nē. - Esi pārliecināts?
Sjena, es esmu...
Kā ar Benu?
Ir vēl kas stāstāms?
Sjena...
Bļāviens, izstāsti man! Lūdzu.
Esi man to parādā.
Bens...
Bens bija pirmais cilvēks, kuru es mīlēju.
Nekas daudz nenotika.
Mēs bijām jauni.
Mēs flirtējām. Mēs pāris reižu skūpstījāmies.
Tad tu zināji.
Pirms iepazinies ar mani. Tu zināji.
Es tevi mīlu. Es izvēlējos tevi.
Tev bija iespēja izvēlēties, Sem. Man nebija.
Jo tu man pat neparādīji to godu, neļāvi izdarīt šo izvēli kopā ar tevi.
Sjena, es mīlu tevi vairāk nekā...
Nē. Ej dirst, Sem! Ej dirst!
Joprojām nav ziņu.
Gribi man pastāstīt, kas šodien skolā notika?
Es nogrūdu klavieres pa kāpnēm.
Jā. Jā, nogrūdi.
Edvard, kāpēc tu tā darīji?
Gribēju dzirdēt, kāda būs skaņa.
- Tas nav joks. - Es nesmejos.
Man vajag ko labāku par "gribēji dzirdēt, kāda būs skaņa".
Nezinu, kāpēc es kaut ko daru.
Nu, es nevaru tev pastāstīt, kāpēc kaut ko darīju, ja...
ja nezinu, kāpēc to darīju.
- Kāpēc tevi tas vispār uztrauc? - Kāpēc mani uztrauc?
Nu, Linda mirst. Viņas bērniņš var nomirt.
Neviens nemirst.
- Visiem viss būs kārtībā. - Tu to nezini.
Neviens to nezina.
Nevienam nebūs viss kārtībā. Mēs visi mirsim.
- Gribi papusdienot? - Neesmu izsalcis.
Piezvanīšu tavam tēvocim Džonam.
Palūgšu, lai atbrauc tev pakaļ.
- Jūs esat šķīrušies. - Mēs neesam šķīrušies.
Esam pašķīrušies. Un viņš vienalga ir tavs tēvocis.
Nu, joprojām ir mans vīrs,
un pēc būtības, lai arī cik disfunkcionāla,
joprojām esam ģimene.
Un viss, Edvard, viss būs kārtībā.
Viss būs kārtībā.
Piezvanīšu tēvocim Džonam.
UZ REDZI BEKSA
Paldies, ka piekriti man palīdzēt.
Kāpēc tu esi tā apsēsts ar tiem draņķa pelmeņiem?
Nu, mūsu nainai mums tos gatavoja, kad vienu ziemu dzīvojām pie viņas,
un mēs ar Brentu tur bijām ļoti laimīgi...
- Tad tu atsauc atmiņā burvību. - Tieši tā.
Zini, ka pelmeņu pagatavošana, iespējams, tev neliks justies labāk.
Jā, iespējams.
Dīdī. Sveika, Dīdī.
Sveiks.
Mailo man palūdza sarīkot rīt ballīti mūsu grupas pēdējā tikšanās reizē.
Zin, sākumā es domāju, ka varētu kaut ko vienkāršu.
Nu, zin, punšu un kēksiņus.
Un tad nodomāju - varbūt varam piešķirt dažādību.
Zin, ielikt sirdi. Tāpēc es gatavoju
savas pildītās tomātu uzkodas, kurām nav līdzīgu.
Bet domāju, mums vajadzētu atspoguļot
grupas kulturālo dažādību, un tur pieslēdzies tu.
Gribi, lai atnesu kaut ko etnisku?
Tu to teici, ne es.
Nu ja.
Nu, lai kas no tā sanāks, es atnesīšu zupas pelmeņus.
- Labi, klau, man jābeidz. Atā. - Paga. Stīv? Paga...
Ko mēs te darām?
- Atnācu pagatavot pelmeņus. - Nelaid muļķi!
Nē, es to nedaru. Zvēru. Apsolu, atnācu pagatavot pelmeņus.
- Kāpēc esi te? - Pagatavot tos.
Nē.
Nē. Kāpēc tu esi te?
Paskaties uz mani! Kāpēc?
Es nezinu.
Es zinu, kāpēc. Tā paša iemesla dēļ, kādēļ ļauju tev šurp nākt.
Kāpēc tu esi te?
Gribu, lai tu to pasaki.
- Esi izsalcis? - Nē.
Es nopirku vēl to našķu maisījumu.
Zini, to lielo plastmasas burku ar Cheetos, sāļajiem cepumiem un pārējo.
Nu, šī vispār nebeidzas.
Tu nejautāsi, kāpēc es tā darīju?
Klau, čomiņ, kad es biju bērns, vārīju daudz stulbākus sūdus, zin?
Tāpēc mani īsti ne... Un kāpēc?
Vai tu gribi par to parunāt?
Nē.
Nē. Skaidrs.
Kad man bija 15 gadi, vecāki izšķīrās.
Es zagu no mūsu mājas spuldzītes
un šķaidīju pret mūsu garāžas sienu.
Un, kad mans tētis saprata, kur pazūd visas spuldzes,
viņš man lika iet pie psihologa.
Un psihologs man jautāja, nu, zin: "Kāpēc tu tā dari?"
Un es teicu: "Vecīt, es nezinu." Un es nezināju. Un nezinu.
Man tikai patika visu ko plēst.
Patika tā skaņa.
Jā, tieši tā.
Es gribēju to dzirdēt.
Vai ne?
Zin, man būtu jābūt mirušam.
Hei. Nē, tā nav.
Man bija jāiet bojā lidmašīnā.
Pirms pacelšanās Džordans sēdās pie loga...
Bet tur gribēju es.
Spēlējām "akmens, šķēres, papīrītis", viņam bija akmens, man - papīrs.
Tāpēc dabūju viņa vietu.
Bet tā bija viņa vieta.
Vajadzēja palikt dzīvam Džordanam, ne man.
Man nav te jābūt.
Esmu tikai tāpēc, ka papīrs ietin akmeni.
Jums nav elektrības un ir applūdis? Jā, nu es domāju, tas ir...
Es apskatīšos, bet izklausās, ka reizē ir divas dažādas problēmas.
Jā. Viss uzreiz. Nu labi.
Nu labi.
Čomiņ.
Man būs jāizskrien cauri pilsētiņai un jātiek galā ar neatliekamo.
Vari palikt te.
Zin, man ir internets. Ir videospēles.
Ir Dž. Tolkīna kopotie raksti mīkstajos vākos, ja tev iet pie sirds.
Patusēsi te, kamēr būšu prom?
Jā.
Piedod, vecīt. Teikšu godīgi, citus vakarus es te rullēju gurķi.
Un protams, tajā vienīgajā vakarā, kad ir kompānija,
skraidu, dzēsdams ugunsgrēkus.
Limonāde ir ledusskapī. Ir našķi.
Tev viss ir.
Jā. Man viss ir.
Edvard, paklausies.
Nezinu, vai palīdzēs,
bet "akmens, šķēres, papīrītis" ir saistošs līgums.
Un to saprot visi, kas to spēlē.
Tāpēc tajā mirklī, kad uzvarēji Džordanu, tā kļuva par tavu vietu.
Tev ir te jābūt.
...varam pa upi braukt ar pūšļiem...
Cik tālu tas ir? Kādu stundu?
Man tā šķiet.
- Sveika, Lūsij. - Kemerones kundze. Sveiki.
- Mamm, kas par sviestu? - Sveikas, meitenes, Zoja.
- Kā klājas? - Sveiki.
- Gribat rāmen nūdeles? - Nē, negrib.
- Ko tu te dari? - Ko man darīt? Tu neatbildi uz ziņām.
Varbūt tev vajadzētu to saprast kā zīmi, ka negribu šobrīd ar tevi runāt.
- Nu, es gribu. - Nu protams, ka gribi.
Vienmēr ir runa tikai par Dīdī.
- Varam parunāties divatā? - Nē, nevaram. Vari iet prom?
Labi. Tad pateikšu tev savu sakāmo tepat.
- Vari iet prom? - Pievīlu tevi kā māte.
- O, aizveries! - Jo, paklau...
- Es biju pārāk pievērsusies ārienei. - Te?
Ārienei un tam, lai izskatītos pēc ideālas ģimenes,
nevis pievērsos tev un tam, ko tev vajadzēja.
- Tu biji trausla meitenīte. - Mammu, ne te, labi?
Un es atvainojos. Atvainojos. Man tev tas jāpasaka - ļoti.
Lūdzu, vai uzklausīsi mani?
Labi.
Tavs tēvs arī tevi pievīla.
Mēs pievīlām viens otru.
Mēs abi ar viņu. Mēs izgāzāmies visos mūsu stulbās dzīves aspektos.
Un viņš sāpināja mani. Viņš sāpināja mūs.
Kad viņš aizbrauca uz Losandželosu, Zoja, viņš kādu satika.
Ko?
Vīrieti, kurš viņam bija dārgs.
- Kādā ziņā dārgs? - Viņš... Tas bija vīrietis, ko viņš mīlēja.
- Mammu, ko tu saki? - Viņš mīlēja vīrieti.
Es zinu. Ir smagi. Ir smagi to dzirdēt.
Es esmu tik nikna. Es šo laiku esmu tik aizvainota un nikna.
Bet lieta tāda. Viņš slīka. Viņš tikai mēģināja izdzīvot.
Es gribu, lai tu zini vienu: mēs ar tevi, Zoja, mīļumiņ,
aizvien esam dzīvas, un mēs varam mainīties.
Mums nevajag vienas un tās pašas kļūdas pieļaut
atkal un atkal, un atkal.
Mums aiziet?
- Aizveries, Lūsij. - Piedošanu.
Es eju uz to sērotāju grupu, zini? Uz grupas terapiju. Tas bijis lieliski.
- Jā, mammu, tā izklausās. - Nē. Tas ir lieliski.
Rīt ir mūsu pēdējā sesija, un es rīkošu ballīti.
Jo, pat ja es tos cilvēkus vairs nekad nesatikšu,
kas mani tiešām biedē, jo esmu pieradusi uz viņiem paļauties,
es zinu, ka es mainīšos.
Kaut kādā ziņā viņi aizstāja tavu tēvu.
Nu, es... Viņi man palīdzēja saprast, kas es esmu bez viņa.
Un tāpēc, lai gan zinu, ka būs grūti,
es zinu, ka es varu mainīties.
Varu mainīties un būt labāka māte. Varu mainīties un būt labāks cilvēks.
Un es tev to apsolu.
- Labi? - Labi.
Es tevi mīlu, sirsniņ.
Atā, meitenes. Lūsij, piedod, ka norāvos no striķa.
- O, sveika. - Esmu te.
Māmiņ, esat gatava redzēt savu bērniņu?
Atvainojiet. Neonatoloģijas nodaļā varu ievest tikai māti.
Labi. Es būšu tepat laukā.
- Sveika. - Sveiks.
Es tevi mīlu, Sem. Un, bļāviens, negribu tevi zaudēt.
Bet man jāzina, ka pilnībā būsi ar mani.
Es negribu atvērtu laulību. Es negribu tevī dalīties.
Es negribu katru dienu uztraukties,
ka varbūt tu varētu gribēt kādu citu vai kaut ko citu.
Tāpēc tev jāizlemj, Sem.
Tev jāizlemj, kādu dzīvi tu vēlies.
Lūdzu, pasi un iekāpšanas karti.
Iekāpšanas karti?
Domāju, tas ir...
Kungs, vai jūs esat Kodžo Ansa?
- Jā. - Kungs, lūdzu, nāciet man līdzi.
- Kas notiek? - Nāciet līdzi.
Nākamais. Jūsu iekāpšanas karti, lūdzu.
Tā ir manā telefonā.
Varat parādīt.
Jā. Labi.
Kas ir par problēmu? Visi mani dokumenti ir kārtībā.
- Eidriana! - Sveiki.
Es ļoti atvainojos. Man bija jūs jāredz.
Tev kā kongresa kandidātei ir tāda vara?
Nē, mēs ar Eidu kopā gājām sākumskolā. Es viņu vienmēr aizstāvēju.
Paldies.
- Atstāšu jūs. - Paldies.
Es tev uzzīmēju zīmējumu.
Zinu. Un man tas ļoti patika.
Varu tev uzzīmēt vēl vienu.
Tiešām? Labi. Uzzīmē!
Tā, vai šī ir tā vieta filmā, kur tu mani apturi pirms iekāpšanas
un paziņo, ka mīli mani un gribi, lai palieku?
- Varbūt. - Vai...
tā ir tā vieta, kur tu pievienojies mums lidojumā
un mēs dodamies uz Ganu un dzīvojam ilgi un laimīgi?
Es neesmu redzējusi to filmu.
Tā ir laba filma.
Rīt ir vēlēšanas.
- Vai tu uzvarēsi? - Natalijai tā šķiet.
Nu protams.
Es tev uzzīmēšu karti. Iedod roku!
- Labi, tā ir Akra, tava roka. - Labi.
Te, kur beidzas tava plauksta, ir okeāns.
Te ir mūsu rajons Labone.
Un te mēs dzīvojam. Te ir mūsu mājas.
Mans tēvs un tēvocis uzbūvēja to māju palēnām daudzu gadu laikā.
Viņi sāka pirms manas piedzimšanas.
Pēc 20 gadu darba es beidzot pats pabeidzu dienvidu spārnu.
Tajā mājā mana māte dzīvo kopā ar manām māsām,
divām māsasmeitām un četriem māsasdēliem. Daži ir tur. Daži ir prom.
Daži ir Beksas vecuma.
Visi ar lielu interesi sekojuši tavai kampaņai.
Te es audzēju baložus.
Tu audzē baložus?
Tie nav kā šejienes baloži. Tie ir smalki.
Un šajā istabā dzīvos Beksa.
Un šī ir mana istaba.
Un, ja kādreiz pienāks diena,
rīt, parīt vai aiznākamgad,
kad tu nolemsi apskatīt to mazo pasaules stūrīti,
atbrauc šurp!
Nu es zinu, kur tevi atrast.
Es tevi mīlu.
Es arī tevi mīlu.
Medo wo.
VĒSTULES EDIJAM
Mīļais Edvard, mana sieva lidoja kopā ar Tevi.
Es nezinu, kā dzīvot tālāk.
Es nezinu, kā Tu to spēj.
Man žēl par to, kas ar Tevi notika.
Man ir trīs meitas. Elija, Emma un Īva.
Mani sauc Dzjinjans Jao. Es dzīvoju Tiaņdzjiņā Ķīnā.
Es biju bēdīgs, kad dzirdēju, kas ar Tevi notika,
un es gribētu būt Tavs draugs.
Mīļais Edij,
nez vai Tu redzēji lidojumā manu meitu.
Ceru, ka neiebilsti. Ieliku bildi.
Tāds prieks par Tevi uzzināt.
Daži varbūt teiktu, ka Tavs stāsts ir skumjš, bet tas it nemaz nav skumjš.
Tas ir neticams Dieva žēlastības un žēlsirdības piemērs.
Kad aizvedu viņu uz lidostu,
es saņēmu viņas seju un trīs reizes noskūpstīju uz deguna.
Tā mēs mēdzām atvadīties.
Jo viņš izglāba Tev dzīvību. Viņš izvēlējās Tevi pasargāt.
Elijai ir pusotrs gads. Viņa jautā pēc mammas.
Viņa nesaprot, ko nozīmē nomirt.
Aizgājēju gari uzkavējoties, ja nav ko pabeiguši.
Mīļais Edvard, vai redzēji lidmašīnā manu vectēvu? Sēdēja 12C.
Es viņu gribēju atcerēties pēc viņa pulksteņa.
Mīļais "Edvard" jeb Rendal Timotij Veikšīr. Jāsmejas.
Tieši tā. Es zinu, kas Tu esi. Esmu redzējis Tavu dzimšanas apliecību.
Esmu redzējis pierādījumus. Skatījos dokumentālās filmas YouTube.
Es zinu patiesību. Mēs zinām, kas Tu esi īstenībā.
Mīļais Edij, es Tev rakstu tāpēc, ka es pazinu Tavu brāli Džordanu.
Nu, vairāk nekā pazinu.
Nezinu, vai viņš par mani Tev pastāstīja. Viņš teica, ka nevienam nestāstīja.
Bet varbūt Tu biji īpašs. Džordans bija mans puisis.
Viņš bija pirmais, kuru es mīlēju.
Pārcieta apokalipsi
Kad no Tava vārda un uzvārda izņem visus E un D,
sanāk vārds "liar", "melis"! Domāji, mēs to nepamanīsim?
Saņēmi manas pārējās vēstules? Esmu nobažījusies.
Es Tev rakstu ik dienas, bet joprojām nav atbildes.
Lasīju, ka Tu sēdēji 15A.
Viņa bija tikai dažas rindas atpakaļ - 20B.
Varbūt manīji viņu pa ceļam uz tualeti.
Mīļais Edvard, es šodien miršu.
Darbināšu garāžā vecāku mašīnu, līdz nosmakšu.
Mīļais Edvard
Tev ir kāds mājdzīvnieks?
Ja vari, pasaki Elijai, ka viņas māte viņu ļoti mīlēja.
Tu esi īpašs zēns.
Esi uzticīgs! Priecīgs.
Viņa vārdā Tev tika dāvāta dzīvība.
Mēģināju atstāt normālu pašnāvnieka zīmīti, bet nespēju.
Es nespēju izdarīt neko normālu. Es neko nespēju.
Kāpēc Tu paliki dzīvs?
Zinu, negribi būt egoists, bet esi.
- Es skumstu pēc sievas. - Gribu atpakaļ meitu.
Es pat viņu nepazinu.
Slava Dievam, mūsu Kungam.
Edvard! Mosties!
- Es viņu mīlēšu līdz nāvei. - Edvard!
Edvard.
Tulkojusi Laura Hansone