Jei nori, galim prasėdėti čia visą dieną.
Kodėl taip padarei, Edvardai?
Klausimas ne retorinis. Noriu išgirsti atsakymą.
Kodėl nustūmei pianiną nuo laiptų?
Norėjau išgirsti, koks bus garsas.
- Manai, tai pokštas? - Ne.
Gerai, nes nejuokinga.
Šioje mokykloje turime taisykles,
kaip apsisaugoti nuo šaulių,
teroristų, viruso protrūkio.
Nuo tokių dalykų, kuriems nemaniau, kad turėsiu ruoštis kaip administratorius.
Bet neturiu taisyklės, kaip elgtis su mokiniu, nustūmusiu pianiną nuo laiptų.
Sumokėsiu už naują pianiną.
- Ne tai svarbiausia. - O kas?
Svarbiausias ne pianinas.
Pažiūrėk į mane.
Tu daug išgyvenai.
Niekas tavęs dėl to nekaltins.
Bet tik dėl to, kad tau pasisekė ir nieko nesužalojai.
Galėjai ką nors užmušti.
Bet neužmušiau.
Nieko neužmušiau ir nesužeidžiau.
Tiesą sakant, pažiūrėjau, ar ant laiptų nieko nėra, prieš nustumdamas.
Kodėl jį nustūmei?
Edvardai, esi turbūt protingiausias mokinys šioje mokykloje,
todėl jaučiu, kad galiu kalbėti su tavimi tiesiai šviesiai.
Bendradarbiaudami su tavo šeima ir mūsų mokyklos psichologu,
surasime tau tinkamą mokymuisi aplinką.
Bet Rivervju vidurinės tu nebelankysi.
Atsiprašau, gerai?
Skambinu tavo tetai ir daktarei Barlou, mūsų mokyklos psichologei.
Pasikalbėsi su ja.
Edvardai.
Šiandien ponios Foster gimtadienis. Kažkas atnešė pyrago.
Nori gabalėlio?
Taip, ačiū.
PAGAL ANOS NAPOLITANO KNYGĄ
Kas čia, Semai?
Tai nieko nereiškia.
Nieko nereiškia? Kas, po galais, vyksta?
Mums tik reikia nurimti...
- Tu gėjus? - Ne.
Tada biseksualus?
Gal gali tiesiog pasakyti man, kas vyksta, blemba?
Semai.
Kas nuveš mane pas dantų gydytoją?
Aš, Džinute. Atsisveikink su tėčiu.
- Viso, tėveli. - Viso, mieloji.
- Siena. - Vėliau pasikalbėsime.
Linda.
Brangioji, vėluojam.
Tuk tuk.
Nemiegi?
Mieloji.
Turim eiti.
Šūdinai jaučiuosi.
Tau viskas gerai? Susirgai?
Nežinau, bet nemanau, kad galiu atsikelti iš lovos.
- Sunku fiziškai ar emociškai? - Nežinau.
Gerai.
Jei fiziškai esi sveika,
kartais geriau tiesiog pakilti iš lovos ir pradėti dieną.
Pastaruoju metu man labai liūdna.
Šiandien atsikėliau labai anksti, nuėjau prie upės ir...
Tau tai padeda, bet ne visi tokie kaip tu.
Ką tai reiškia?
Reiškia, kad kartais tiesiog noriu gulėti lovoje, šūdinai jaustis
ir pažaisti žaidimus telefone, tiesą sakant, tai ne nusikaltimas.
Nesakiau, kad nusikaltimas. Jei manai, kad šito nori...
- Noriu. - Gerai.
- Jei galima. - Tai... Žinoma, galima.
- Tikrai gerai jautiesi? - Man viskas gerai.
O Dieve. Geriau... Skambina iš Edvardo mokyklos.
Klausau.
Taip, čia Leisė. Ką jis padarė?
Labai malonu susipažinti. Aš Adrijana Vašington.
Taigi, sakau jums, rytoj eikite ir balsuokite.
Balsuokite už šį miestą. Balsuokite už šį rajoną.
Balsuokite už savo ramybę.
Nes atėjo metas tikriems,
tvariems pokyčiams būsto ir prieinamos nuomos srityje.
Esu čia tam, kad pasakyčiau,
jog būsiu šalia kiekviename žingsnyje.
- Kažkur skubi? - Gal.
- Panele Vašington? - Sveiki, aš Adrijana. Malonu susipažinti.
Rytoj rinkimai. Ji labai užsiėmusi.
Ji sakė, kad atsisveikins.
Galėsim pakalbėti per vaizdo pokalbį iš oro uosto.
Ką pieši?
Paliksiu piešinį jai.
Bekse. Gražu.
Žinai, mes ją dar pamatysim.
Gal.
Įsivaizduoju, kad jie...
Dabar kils klausimas...
Linda?
Skambink 911.
Gerai.
Skambink 911!
O Dieve.
NAJAKO BENDRUOMENĖ
Akmuo, popierius, žirklės, rodyk.
- Viso. - Įsikibk man į ranką.
Akmuo, popierius, žirklės, rodyk.
Edi.
...įsitverkite. Pasilenkit į priekį...
- Sveiki. Kas nutiko? - Ponia Kertis.
- Kur jis? - Turim šiokią tokią bėdą.
Gerai.
Gerai, tam, kad supras... Jis dingo?
Ką tai reiškia? Jis išgaravo?
Išėjo kiaurai sieną?
Manome, kad išlipo pro langą.
Jis išlipo pro langą?
Mes pirmame aukšte, suprantama.
Sakote, per pastarąją valandą
Edvardas nustūmė pianiną nuo laiptų,
o po to iššoko pro langą?
Kaip tai sprendžiate?
Tai jis. Edvardas. Skambina.
Klausau. Labas. Mielasis, kur tu?
Čia Leisė Kertis?
Taip. Kas jūs?
Skambinu dėl Lindos Stolen iš Visų šventųjų ligoninės.
Ar jūs jos giminaitė?
Lindos?
- Di Di. - Mailai.
- Ką čia veiki? - Noriu trumpai su tavim pakalbėti.
Turi užsiregistruoti.
- Velnias. - Taip.
O, ne. Gerai, dvi minutes? Turiu galvoje, sukoriau tokį kelią.
Gal galėtum? Labai greitai.
- Eime. Gerai. - Ačiū.
- Čia gražu. - Taip, stengiamės.
Priiminėji ir asmeniškai?
Taip. Toks mano darbas.
Mielai tave užregistruosiu,
jei norėtum.
Maniau, mes - tavo vieninteliai klientai.
Gedulo grupė? Ne. Pas mane lankosi ir kiti.
Di Di, ką tai reiškia?
Kitas susitikimas bus mūsų paskutinis.
Taip. Žinau.
Todėl turim surengti vakarėlį.
Tai būtų labai neįprasta paramos grupei.
Klausyk, Mailai, nesu psichinės sveikatos ekspertė,
bet žinau, kad kai suburi grupę žmonių,
jie kažkuo dalijasi, o po to susitinka paskutinį kartą,
turi būti vakarėlis.
O ką tai reiškia?
- Užkandžiai. Punšas. Keksiukai. - Gerai, tebūnie.
- Tai gerai. Taip. - Valio. Puiku.
Gal oro linijos
skyrė tau lėšų ar panašiai?
- Užkandžiams ir punšui? - Taip.
Ne. Bet - taip.
- Duodu 40 dol., gerai? - Ačiū.
- Gerai. Taip. - Ačiū.
Be to aš... Norėjau pasakyti, kad ši grupė,
ši patirtis man labai padėjo.
Todėl ačiū tau.
Ačiū. Tai yra, nėra už ką.
Norėčiau, kad susitikimai nesibaigtų.
- Žinau. - Kodėl jie turi baigtis?
Žinai, yra kiti keliai, kuriais galit pasukti,
kad toliau gytumėte ir...
Aš nenoriu kitų kelių.
Turiu galvoje, noriu šitos grupės. Man šita grupė patinka.
Tai mūsų grupė,
manau, kad mus sieja kažkas velniškai unikalaus, supranti?
Taip. Tikrai sieja.
- Bet vis tiek tai turi baigtis. - Taip.
Kodėl? Nes oro linijos nutraukė subsidijas,
nes jie jau teisiškai pridengė savo subines?
Pagrįstas požiūris.
Ką tu apie tai manai?
Manau, kad užknisa, blemba.
Manau, jie elgiasi su jumis žiauriai.
Bet...
Man neleidžiama to sakyti, taigi...
Dėkoju už atvirumą.
Taip.
Gerai.
Taip.
Tai tas vaikinas, atėjęs į išpardavimą.
Taip, tai jis.
- Jis vardu Vernonas. - Jis vardu Vernonas? Ir?
Nieko nenutiko.
Tai tu su juo nepasimylėjai?
- Ne. - Esi tikras?
Siena, aš...
O kaip dėl Beno?
Ar yra, ką papasakoti?
Siena...
Tiesiog pasakyk, blemba. Prašau.
Tiek esi man skolingas.
Benas...
Benas buvo pirmasis žmogus, kurį pamilau.
Nieko tokio neįvyko.
Mes buvom jauni.
Mes flirtavome. Kelis kartus pasibučiavome.
Taigi, žinojai.
Tu... Net prieš sutikdamas mane. Žinojai.
Aš tave myliu. Aš pasirinkau tave.
Tu galėjai rinktis, Semai. Aš - ne.
Nes neleidai man oriai pasirinkti, ar būti su tavimi.
Siena, myliu tave labiau už...
Ne. Užsikrušk, Semai! Užsikrušk!
Vis dar nė žodžio.
Nori papasakoti, kas šiandien nutiko mokykloje?
Nustūmiau nuo laiptų pianiną.
Taip, nustūmei.
Kodėl taip padarei, Edvardai?
Norėjau išgirsti, koks bus garsas.
- Tai ne pokštas. - Aš nesijuokiu.
Man reikia ko nors rimtesnio, nei „norėjai išgirsti, koks garsas“.
Nežinau, kodėl kažką darau.
Negaliu pasakyti, kodėl kažką padariau, jei ne...
jei pats nežinau, kodėl.
Kodėl tau išvis rūpi?
Kodėl man rūpi?
Linda miršta. Jos vaikelis gali mirti.
Niekas nemiršta.
- Visiems viskas bus gerai. - Tu šito nežinai.
Niekas to nežino.
Niekam nebus gerai. Mes visi mirsim.
- Nori pavakarieniauti? - Nealkanas.
Paskambinsiu tavo dėdei Džonui.
Paprašysiu, kad atvažiuotų tavęs paimti.
- Jūs išsiskyrę. - Mes neišsiskyrėme.
Mes gyvenam atskirai. Jis vis dar tavo dėdė.
Jis vis dar mano vyras,
tad faktiškai, nors ir kokia suirusi,
bet vis dar esame šeima.
Ir, viskas, Edvardai, viskas bus gerai.
Viskas bus gerai.
Paskambinsiu tavo dėdei Džonui.
VISO BEKSĖ
Ačiū, kad sutikai tai su manim padaryti.
Kodėl tave taip apsėdo tie sumauti koldūnai?
Mūsų močiutė juos mums virdavo, kai vieną žiemą praleidome pas ją,
mudu su Brentu ten buvom laimingi, taigi...
- Nori susigrąžinti magiją. - Būtent.
Žinai, gamindamas koldūnus tikriausiai nepasijusi geriau.
Taip, tikriausiai ne.
Čia Di Di. Labas, Di Di.
Labas.
Mailas manęs paprašė surengti vakarėlį per paskutinį grupės susitikimą ryt.
Žinai, iš pradžių pamaniau, gal parūpinsiu ką nors paprasto,
žinai, punšo ir keksiukų.
O paskui pagalvojau, gal reiktų įvairovės.
Labiau pasistenkim. Todėl gaminsiu
įdarytus Romos užkandžius su pomidorais, jie neprilygstami.
Manau, mūsų maistas turėtų atstovauti
kultūrinę grupės įvairovę. Štai čia prisidėsi ir tu.
Nori, kad atsineščiau etninio maisto?
Pats taip pasakei, ne aš.
Aišku.
Nežinau, gerai ar blogai, bet atsinešiu koldūnų.
- Gerai, žiūrėk, turiu eiti. Viso. - Palauk. Stivai? Palauk...
Ką mes čia veikiame?
- Atėjau pagaminti koldūnų. - Nesimaivyk.
Ne, nesimaivau. Garbės žodis. Tikrai atėjau pagaminti koldūnų.
- Kodėl tu čia? - Kad pagaminčiau juos.
Ne.
Ne. Kodėl tu čia?
Pažiūrėk į mane. Kodėl?
Nežinau.
Žinau, kodėl. Dėl tos pačios priežasties, dėl ko leidau tau čia ateiti.
Kodėl tu čia?
Noriu išgirsti, kaip tą sakai.
- Išalkai? - Ne.
Turiu dar to mišinio.
Žinai, dideliame plastikiniame kibirėlyje,
ten „Cheetos“, riestainiai ir kitas šlamštas.
Jis neišsemiamas.
Nepaklausi, kodėl tą padariau?
Klausyk, biče, vaikystėje prikrėčiau daug didesnių kvailysčių, žinai?
Taigi, aš nelabai... O ką?
Ar nori apie tai pasikalbėti?
Ne.
Ne. Suprantu.
Mano tėvai išsiskyrė, kai buvau 15-os.
Vogdavau iš namų lemputes
ir daužydavau jas į garažo sieną.
Kai tėtis sužinojo, kur dingsta lemputės,
jis privertė mane nueiti pas tokį psichiatrą.
Tas psichiatras klausia: „Kodėl tą darai?“
O aš: „Biče, nežinau.“ Ir nežinojau. Ir nežinau.
Man tiesiog patiko daužyti.
Patiko tas garsas.
Taip, būtent.
Norėjau išgirsti.
Ar ne?
Žinai, turėčiau būti miręs.
Ne, neturėtum.
Turėjau mirti tame lėktuve.
Prieš pakylant prie lango turėjo sėdėti Džordanas...
Bet ten sėdėti užsimaniau aš.
Sužaidėm „akmenį, popierių, žirkles“, jis parodė akmenį, aš popierių.
Taigi, gavau jo vietą.
Bet ta vieta buvo jo.
Turėjo išgyventi Džordanas, ne aš.
Manęs neturėtų čia būti.
Esu čia tik todėl, kad popierius uždengia akmenį.
PATALPOS
Neturit elektros ir semia vanduo? Taip, ne, tai...
Turėsiu pažiūrėti, bet panašu,
kad ištiko dvi bėdos vienu metu.
Taip. Katastrofa. Gerai.
Gerai.
Biče.
turiu nulėkt į kitą miestelio pusę, sutvarkyti avarinę situaciją.
Tu turbūt liksi čia.
Aš turiu internetą. Turiu vaizdo žaidimų.
Turiu visas Dž. R. R. Tolkino knygas popieriniais viršeliais, jei mėgsti.
Pabūsi čia, kol manęs nebus?
Gerai.
Atleisk. Rimtai, dažniausiai vakarais sėdžiu ir nieko neveikiu.
Žinomą, tą vakarą, kai esu ne vienas,
turiu bėgti gesinti gaisrų.
Limonadas šaldytuve. Užkandžių turi.
Nepražūsi.
Taip. Aš nepražūsiu.
Edvardai, klausyk.
Žinai, kaip ten bebūtų,
akmuo, popierius, žirklės - įpareigojanti sutartis.
Tą supranta visi, kas žaidžia.
Vos tik įveikei Džordaną, vieta atiteko tau.
Tu turi čia būti.
...galėtume ir plaukti plaustais. Jei tai...
Ar toli? Valanda kelio?
Manau, taip.
- Labas, Liuse. - Ponia Kameron. Sveiki.
- Mama, kokio velnio? - Sveikos, merginos. Labas, Zoja.
- Kaip laikotės? - Sveiki.
- Nori ramenų? - Ne, ji nenori ramenų.
- Ką čia veiki? - Ką turėčiau daryti?
Neatsakinėji į mano žinutes.
Gal turėtum suprasti,
kad nenoriu dabar su tavim bendrauti.
- O aš noriu. - Žinoma, nori.
Visada svarbiausia Di Di.
- Galim pakalbėti asmeniškai? - Negalim. Bet gal gali išeiti?
Gerai. Tada pasakysiu, ką turiu pasakyti, čia.
- Gali išeiti? - Buvau prasta motina.
- Užsičiaupk! - Nes - paklausyk.
- Per daug dėmesio skyriau išorei. - Čia?
Išorei, tam, kad atrodytume kaip tobula šeima,
ir neskyriau jo tau ir tam, ko reikėjo tau.
- Buvai tokia trapi mažylė. - Mama, ne čia, gerai?
Ir aš atsiprašau. Labai atsiprašau. Turiu tau pasakyti, kaip apgailestauju.
Gal gali, prašau, mane išklausyti?
Gerai.
Tėvas irgi nepateisino tavo lūkesčių.
Mes visi nepateisinome vienas kito lūkesčių.
Jis ir aš, mes abu. Susimovėm kiekvienam savo kvailų gyvenimų žingsny.
Ir jis mane įskaudino. Įskaudino mus.
Išvažiavęs į Los Andželą, Zoja, jis ten su kai kuo susipažino.
Ką?
Su vyru, kuris jam buvo brangus.
- Kaip brangus? - Jis tą vyrą pamilo.
- Mama, ką tu sakai? - Jis mylėjo vyrą.
Žinau, sunku. Sunku tai išgirsti.
Aš labai pykau. Man labai skaudėjo, aš labai pykau.
Bet esmė tokia. Jis skendo. Jis tiesiog bandė išgyventi.
Noriu, kad žinotum, kad tu ir aš, Zoja, mieloji,
mes vis dar gyvos ir vis dar galim pasikeisti.
Neturim kartoti tų pačių klaidų
vėl ir vėl.
Gal mums išeiti?
- Užsičiaupk, Liuse. - Atsiprašau.
Lankiau tą gedulo grupę, žinai?
Grupinę terapiją. Buvo puiku.
- Taip, mama, taip ir atrodo. - Ne. Tai puiku.
Rytoj mūsų paskutinis susitikimas, rengiu vakarėlį.
Nes, nors gal daugiau nepamatysiu nė vieno iš tų žmonių,
o tai mane labai gąsdina, nes ėmiau stipriai jais pasikliauti,
žinau, kad aš pasikeisiu.
Tam tikra prasme, jie lyg ir pakeitė man tavo tėvą.
Aš... Jie padėjo man suprasti, kas esu be jo.
Todėl, nors žinau, kad bus sunku,
žinau, kad galiu pasikeisti.
Galiu pasikeisti ir tapti geresne motina.
Galiu pasikeisti ir tapti geresniu žmogumi.
Aš tau tą pažadu.
- Gerai? - Gerai.
Myliu tave, brangioji.
Viso, merginos. Liuse, atsiprašau, kad nesusivaldžiau.
- Labas. - Aš čia.
Mama, pasirengusi pamatyti savo vaikelį?
Atsiprašau, į Naujagimių skyrių galiu vestis tik motiną.
Gerai. Būsiu čia.
- Labas. - Labas.
Aš tave myliu, Semai. Nenoriu tavęs prarasti, blemba.
Bet turiu žinoti, kad tu šimtu procentų atsidavęs.
Nenoriu atviros santuokos. Nenoriu tavimi dalintis.
Nenoriu kiekvieną mielą dieną nerimauti,
kad gal tu geidi kažko kito.
Todėl turi apsispręsti, Semai.
Turi apsispręsti, kokio gyvenimo nori.
Parodykit, prašau, asmens dokumentą ir įlaipinimo kortelę.
Įlaipinimo kortelė?
Manau, čia...
Pone, ar jūs Kodžas Ansa?
- Taip. - Prašau eiti su manimi, pone.
- Ką tai reiškia? - Eikite su manimi.
Kitas. Pateikite įlaipinimo kortelę.
Mano įlaipinimo kortelė telefone.
Galit tiesiog parodyti.
Taip. Gerai.
Prašau pasakyti, kas negerai? Visi mano dokumentai tvarkingi.
- Adrijana! - Sveiki.
Labai atsiprašau. Aš tik... Turėjau jus pamatyti.
Turi tiek daug galios, būdama kandidate į Kongresą?
Ne, mudvi su Ade kartu lankėme pradinę mokyklą. Visada jai padėsiu.
Ačiū.
- Paliksiu jus vienus. - Ačiū.
Nupiešiau tau piešinį.
Žinau. Jis man labai patinka.
Galiu nupiešti dar vieną.
Tikrai? Gerai. Nupiešk.
Taigi, čia ta filmo dalis, kai sustabdai mane prie vartų,
prisipažįsti meilėje ir paprašai pasilikti?
- Galbūt. - Ar...
čia ta dalis, kai lipi su mumis į lėktuvą,
mes išskrendam į Ganą ir gyvenam ilgai ir laimingai?
Nemačiau to filmo.
Jis geras.
Rinkimai rytoj.
- Tu juos laimėsi? - Regis, Natali taip galvoja.
Žinoma.
Nubraižysiu tau žemėlapį. Duok ranką.
- Gerai, čia Akra, tavo plaštaka. - Gerai.
O čia, kur baigiasi delnas - vandenynas.
Čia mūsų kvartalas, Labonė.
O čia mes gyvename. Mūsų namai.
Mano tėvas su dėde lėtai, per keletą metų, pastatė šį namą.
Pradėjo statyti prieš man gimstant.
Galiausiai užbaigiau pietinį sparną pats po 20 metų.
Šiame name mano motina gyvena su mano seserimis,
dviem dukterėčiomis ir keturiais sūnėnais. Keli iš jų čia. Keli išvažiavę.
Keli - Beksės amžiaus.
Visi labai susidomėję seka tavo kampaniją.
Čia aš auginiu karvelius.
Augini karvelius?
Jie ne tokie kaip čionykščiai balandžiai. Jie rafinuoti.
O štai šiame kambaryje gyvens Beksė.
O šitas kambarys - mano kambarys.
Ir jei ateis diena,
ryt, poryt ar po metų,
kai panorėsi išvysti šį mažą žemės kampelį,
atvažiuok čia.
Dabar žinau, kur tave rasti.
Myliu tave.
Ir aš tave myliu.
Medo wo.
LAIŠKAI EDŽIUI
Mielasis Edvardai, mano žmona skrido tuo pačiu lėktuvu.
Nežinau, kaip gyventi toliau.
Nežinau, kaip tau pavyksta.
Užjaučiu dėl to, kas tau nutiko.
Turiu tris dukras. Elę, Emą ir Evą.
Aš vardu Džinjang Jao. Gyvenu Tiandzine, Kinijoje.
Nusiminiau išgirdęs, kas tau nutiko,
norėčiau būti tavo draugu.
Mielasis Edi,
norėjau paklausti, gal matei lėktuve mano dukterį.
Tikiuosi, tu nieko prieš, pridėjau jos nuotrauką.
Labai apsidžiaugiau, sužinojęs apie tave.
Gal kas pasakytų, kad tavo istorija liūdna, bet ji visai ne liūdna.
Tai neįtikėtinas Dievo malonės ir jo gailestingumo pavyzdys.
Nuvežusi ją į oro uostą,
suėmiau už veido ir triskart pabučiavau į nosį.
Taip mes atsisveikindavome.
Nes tai jis nusprendė išgelbėti tau gyvybę.
Tai jis nusprendė tavęs pasigailėti.
Elei tik pusantrų metukų. Ji vis prašosi pas mamytę.
Ji nesupranta, ką reiškia mirti.
Sako, kad vaiduokliai užsibūna, kai turi nebaigtų reikalų.
Mielasis Edvardai, gal lėktuve matei mano senelį? 12C vieta.
Aš norėjau tik turėti jo laikrodį atsiminimui.
Mielasis „Edvardai“ arba Rendalai Timoti Veikširai, LOL.
Taip. Žinau, kas tu. Mačiau tavo tikrąjį gimimo liudijimą.
Mačiau įrodymus. Žiūrėjau dokumentinius filmus „YouTube“.
Žinau tiesą. Mes žinom, kas iš tiesų esi.
Mielasis Edi, rašau tau, nes pažinojau tavo brolį Džordaną.
Daugiau nei pažinojau.
Nežinau, ar jis tau pasakojo apie mane. Jis sakė niekam neprasitaręs.
Bet gal tu ne niekas. Džordanas buvo mano vaikinas.
Jis buvo pirmas žmogus, kurį mylėjau.
Ištvėrė apokalipsę Įkvėpė pragare
Kai išimi visas „E“ ir „D“ iš Edžio Adlerio,
lieka „melagis“! Manei, nepastebėsim?
Gavai mano kitus laiškus? Man neramu.
Rašau tau kasdien, bet vis dar jokio atsako.
Skaičiau, kad sėdėjai 15A vietoje.
Ji buvo vos už kelių eilių, 20B.
Gal matei ją eidamas į tualetą.
Mielasis Edvardai, šiandien aš mirsiu.
Užvesiu tėvų automobilį garaže ir sėdėsiu, kol uždusiu.
Mielasis Edvardai
Turi naminių gyvūnėlių?
Jei galėtum, pasakyk Elei, kad mama ją labai mylėjo.
Tu ypatingas berniukas.
Būk ištikimas. Džiaukis.
Jo vardu tau buvo suteiktas gyvenimas.
Bandžiau parašyti normalų atsisveikinimo laišką, bet nepavyko.
Nieko negaliu padaryti normaliai. Nieko negaliu padaryti.
Kodėl tu išgyvenai?
Žinau, kad nesieki būti savanaudis, bet toks esi.
- Ilgiuosi žmonos. - Noriu susigrąžinti dukterį.
Aš jo net nepažinojau.
Šlovinkite Dievą, mūsų Viešpatį.
Edvardai! Pabusk!
- Mylėsiu jį iki mirties dienos. - Edvardai!
Edvardai.
Išvertė Sandra Siaurodinė