Vi kan sitte her hele dagen.
Hvorfor gjorde du det? Det er ikke retorisk. Jeg trenger et svar.
Hvorfor dyttet du et piano ned trappen?
Jeg ville vite hvordan det hørtes ut.
- Er dette en spøk for deg? - Nei.
Bra, for det er ikke morsomt.
Vi har prosedyrer her på skolen for å trygge oss mot sånt som skyttere,
terrorisme og virusutbrudd.
Ting jeg aldri trodde jeg trengte å forberede meg på.
Men det jeg ikke har prosedyrer for, er når en elev dytter et piano ned en trapp.
Jeg skal betale for et nytt.
Det handler ikke om det. Det handler ikke om et piano.
Se på meg.
Du har vært gjennom mye. Ingen vil holde deg til ansvar for dette.
Men det er fordi du hadde flaks og ingen ble skadet. Du kunne ha drept noen.
Men det gjorde jeg ikke.
Jeg drepte eller skadet ingen. Jeg sjekket at det ikke var noen i trappen først.
Hvorfor dyttet du det?
Du er antakelig den smarteste eleven på skolen,
og derfor føler jeg at jeg kan være åpen mot deg.
Vi skal samarbeide med familien din og skolepsykologen,
og vi skal finne riktig utdanningsmiljø for deg.
Men du skal ikke gå på Riverview lenger.
Jeg er lei for det, ok?
Jeg ringer tanten din og dr. Barlow, skolepsykologen vår.
Du skal snakke med henne.
Edward.
Det er Mrs. Fosters bursdag, og noen tok med en skuffkake. Vil du ha et stykke?
Ja takk.
BASERT PÅ BOKEN AV ANN NAPOLITANO
Hva er dette, Sam?
Det betyr ikke noe.
Det betyr ikke noe? Hva i helvete er det som foregår?
Vi må bare roe oss ned...
- Er du homo? - Nei.
Er du bi, da?
Kan du fortelle hva i helvete som foregår?
Sam.
Hvem skal følge meg til tannlegen?
Jeg skal det, Geena-vennen. Si ha det til pappa.
- Ha det, pappa. - Ha det.
- Sienna. - Vi snakker senere.
Linda.
Vi er sent ute.
Bank, bank.
Er du oppe?
Vennen min.
- Vi må dra. - Jeg føler meg elendig.
Er du syk?
Jeg vet ikke, men jeg tror ikke jeg klarer å stå opp.
- Er det fysisk eller psykisk? - Jeg vet ikke.
Ok.
Hvis du ikke er fysisk syk,
er det iblant bedre å bare stå opp og sette i gang med dagen.
Jeg har kjent meg nedfor i det siste.
Og i dag sto jeg opp tidlig, og gikk ned til elven, og...
Det er fint for deg, men alle er ikke deg.
Hva mener du?
Noen ganger vil jeg bare ligge i sengen og føle meg elendig
og spille på telefonen, og det er ikke ulovlig.
Det har jeg ikke sagt. Hvis det er det du vil...
- Det er det. - Ok.
- Hvis det er greit. - Selvfølgelig er det det.
- Er du sikker på at du føler deg bra? - Ja da.
Herregud. Det er Edwards skole.
Hallo.
Ja, det er Lacey. Han gjorde hva?
Hyggelig å hilse på deg. Jeg heter Adriana Washington.
Så jeg ber deg gå ut og stemme i morgen.
Stem på denne byen. Stem på distriktet.
Stem på din egen sjelefred.
For det er nå det gjelder.
Bærekraftige endringer innen husvære, rimelig husleie.
Og jeg er her for å fortelle at jeg skal støtte dere hele veien.
- Har du et sted å være? - Kanskje.
- Ms. Washington. - Hyggelig å hilse på deg.
Valget er i morgen. Hun er veldig opptatt.
Hun sa at hun ville si adjø.
Vi kan video-chatte fra flyplassen.
Hva tegner du?
Jeg gir denne til henne.
Å, Becks. Den er fin.
Vi får se henne igjen.
Kanskje.
Jeg antar at...
Det blir et problem...
Linda?
Ring ambulanse.
Ok.
Ring ambulanse!
Å, herregud.
Stein, saks, papir.
- Ha det. - Hold hånden min.
Stein, saks, papir.
Eddie, Eddie.
...innta nødposisjon. Len deg...
- Hva har skjedd? - Ms. Curtis.
- Hvor er han? - Vi har et lite problem.
Ok.
Bare så jeg forstår... Forsvant han?
Hva betyr det? Forsvant han i løse luften?
Gikk han gjennom en vegg?
- Vi tror han hoppet ut av vinduet. - Han hoppet ut av vinduet?
Vi er jo i førsteetasje.
Så du sier at den siste timen
har Edward dyttet et piano ned trappen,
og så hoppet han ut et vindu?
Hva gjør du med det?
Det er ham. Det er ham. Det er Edward. Nå.
Vennen min. Hvor er du?
Er dette Lacey Curtis?
Ja. Hvem er dette?
Jeg ringer fra All Saints Hospital på vegne av Linda Stollen.
- Er du hennes nærmeste pårørende? - Linda?
- Dee Dee. - Milo.
- Hva gjør du her? - Jeg må ha en rask prat med deg.
Du må bestille time.
- Å nei. - Jo.
To minutter? Jeg har kommet den lange veien.
Kan jeg det? Veldig raskt.
- Kom, da. - Takk.
- Så fint det er. - Vi prøver.
- Tar du imot folk en-til-en? - Ja. Det er jobben min.
Du kan godt få en time her hvis du vil det.
Jeg trodde vi var de eneste klientene dine.
Sorggruppen? Nei. Jeg tar imot andre.
Hva gjelder det?
- Det neste møtet vårt er det siste. - Ja. Det er jeg klar over.
Så vi må ha fest.
Det ville vært uvanlig for en støttegruppe.
Jeg er ikke ekspert på psykisk helse,
men jeg vet at når man bringer en gruppe mennesker sammen,
og de deler noe, og så møtes de for siste gang,
så bør det være en fest.
Og hva innebærer det?
- Snacks, punsj, cupcakes. Festgreier. - Det høres bra ut.
- Det er bra. - Ja. Så fint.
Har du avsatte midler eller noe fra flyselskapet?
- Til snacks og punsj? - Ja.
Nei. Men greit.
- Her er 40 dollar. - Takk.
- Ok. Ja. - Takk.
Jeg ville også si at denne gruppen,
denne erfaringen, har vært veldig nyttig for meg.
Så takk.
Takk. Jeg mener ingen årsak.
Skulle ønske den ikke sluttet. Hvorfor må den slutte?
Vel... Det er andre metoder du kan ta i bruk
for å fortsette legeprosessen.
Jeg vil ikke ha andre metoder. Jeg vil ha denne gruppen. Jeg liker gruppen.
Dette er vår gruppe,
og jeg synes vi deler noe jævlig unikt.
Ja. Det gjør dere.
- Likevel må den slutte. - Ja.
Fordi flyselskapet har sluttet å subsidiere den
fordi de har dekket seg juridisk?
Det er en god antakelse.
Hva synes du om det?
Jeg synes det suger noe jævlig.
Det de gjør mot dere, er ondskapsfullt.
Men det har jeg ikke lov til å si, så...
Jeg setter pris på åpenheten.
Ja.
Ok.
Ja.
Det var den fyren som var på loppemarkedet.
Ja, det er ham.
- Han heter Vernon. - Så han heter Vernon? Og?
Ingenting skjedde.
Så du hadde ikke sex med ham?
- Nei. - Er du sikker?
Sienna, jeg...
Hva med Ben?
Er det mer å fortelle?
Sienna...
Bare fortell, for faen. Vær så snill.
Såpass skylder du meg.
Ben...
Ben var den første personen jeg noensinne elsket.
Det skjedde ikke noe særlig.
Vi var unge.
Vi flørtet. Vi kysset et par ganger.
Så du visste det.
Du visste det selv før du møtte meg. Du visste det.
Jeg elsker deg. Jeg valgte deg.
Du fikk ta et valg, Sam. Det gjorde ikke jeg.
Du ga meg ikke verdigheten ved å få ta det valget med deg.
Sienna, jeg elsker deg mer enn...
Nei. Faen ta deg, Sam. Faen ta deg.
Fortsatt ingen beskjed.
Kan du fortelle hva som skjedde på skolen i dag?
- Jeg dyttet et piano ned trappen. - Ja. Ja, det gjorde du.
Hvorfor gjorde du det?
Jeg ville høre lyden.
- Dette er ikke en spøk. - Jeg ler ikke.
Jeg trenger noe bedre enn at du ville høre lyden.
Jeg vet ikke hvorfor jeg gjør ting.
Jeg kan ikke fortelle hvorfor jeg gjorde noe hvis jeg ikke vet hvorfor.
- Hvorfor bryr du deg? - Hvorfor jeg bryr meg?
Linda dør. Barnet hennes dør kanskje.
Ingen skal dø.
- Det vil gå fint med alle. - Det vet du ikke.
Ingen vet det.
Det går ikke fint med noen. Vi skal alle dø.
- Vil du ha middag? - Jeg er ikke sulten.
Jeg ringer din onkel John.
Jeg skal be ham hente deg.
- Dere er skilt. - Vi er ikke skilt.
Vi er separert. Og han er fortsatt onkelen din.
Han er fortsatt mannen min, og uansett hvor dysfunksjonelle vi er,
så er vi en familie.
Og alt, Edward...
Alt kommer til å bli bra.
Jeg ringer onkel John.
ADJØ BECKS
Takk for at du gjør dette sammen med meg.
Hvorfor er du så besatt av de melbollene?
Vår nainai laget dem til oss da vi bodde hos henne en vinter,
og Brent og jeg var veldig lykkelige der.
- Så du gjenskaper magien. - Nettopp.
Du får det nok ikke bedre av å lage melboller.
Sikkert ikke.
Det er Dee Dee. Hei, Dee Dee.
Hei.
Milo ba meg arrangere fest til det siste sorggruppemøtet i morgen.
Først tenkte jeg at jeg ville lage noe enkelt. Punsj og cupcakes.
Men så tenkte jeg hvorfor ikke lage litt variasjon?
Engasjere meg i det. Så jeg lager
min berømte romatomat-rett, som er uten sidestykke.
Jeg synes vi skal lage noe som viser
gruppens kulturelle mangfold. Og her kommer du inn.
- Vil du at jeg skal ta med noe etnisk? - Du sa det, ikke jeg.
Greit.
Uansett hvordan dette går, så tar jeg med suppemelboller.
- Jeg må legge på. Ha det. - Vent. Steve?
Hva gjør vi her?
- Lager melboller. - Ikke prøv deg.
Jeg sverger. Jeg kom for å lage melboller.
- Hvorfor er du her? - For å lage disse.
Nei.
Nei. Hvorfor er du her?
Se på meg. Hvorfor?
Jeg vet ikke.
Jeg vet det. Det er samme grunn som til at jeg lot deg komme.
Hvorfor er du her?
Jeg vil høre deg si det.
- Er du sulten? - Nei.
Jeg kjøpte mer av den party-blandingen.
Du vet den store plastbøtta med Cheetos og saltkringler.
Denne her er bunnløs.
Skal du ikke spørre om hvorfor?
Jeg gjorde mye dummere ting da jeg var ung.
Så jeg er ikke... Eller hvorfor?
Vil du snakke om det?
Nei.
Nei. Jeg skjønner.
Da jeg var 15, ble mor og far skilt.
Jeg pleide å stjele lyspærer fra huset vårt
og knuse dem mot garasjeveggen.
Da faren min fant ut hvor det ble av alle lyspærene,
fikk ham meg til å gå til psykolog.
Og psykologen spurte: "Hvorfor gjør du det?"
Jeg svarte: "Jeg vet ikke." Og det gjorde jeg ikke. Og det gjør jeg ikke.
Jeg likte bare å knuse ting.
Jeg likte lyden av det.
Ja, nettopp.
Jeg ville høre det.
Ikke sant?
Jeg skulle vært død.
Nei, det skulle du ikke.
Jeg skulle dø på flyet.
Før vi tok av, hadde Jordan vindussetet.
Men jeg ville ha det.
Så vi spilte stein, saks, papir om det, og han tok stein, og jeg tok papir.
Så jeg fikk setet hans.
Men det var hans sete.
Jordan skulle ha levd, ikke jeg.
Jeg skulle ikke vært her.
Jeg er det bare fordi papir dekker stein.
Det er strømløst, og det er oversvømt? Det er...
Jeg tar en titt, men det høres ut som to forskjellige hendelser samtidig.
Ja. Den perfekte storm. Greit.
Greit.
Kompis.
Jeg må på andre siden av campus for å ta meg av noe som haster.
Du kan bli her.
Jeg har internett. Videospill.
Har hele J.R.R. Tolkien i pocketutgave, hvis du liker det.
Går det greit å bli her mens jeg er borte?
Ja.
De fleste kveldene sitter jeg bare her og gjør ingenting.
Og den ene kvelden jeg har selskap, løper jeg rundt og slokker branner.
Det er brus i kjøleskapet. Du har snacks. Du klarer deg.
Ja, ja. Jeg klarer meg.
Hør her.
For hva det er verdt,
stein, saks, papir er en bindende kontrakt.
Og alle som spiller det, forstår det.
Så da du slo Jordan, ble setet ditt.
Det er meningen at du skal være her.
...vi kan dra på rafting også.
Hvor langt er det? En time?
Jeg tror det.
- Hei, Lucy. - Mrs. Cameron. Hei.
- Hva i helvete? - Hei, jenter.
- Står til? - Hei.
- Vil du ha ramen? - Nei.
- Hva gjør du her? - Du svarer ikke på meldingene mine.
Kanskje du bør ta det som en indikasjon på at jeg ikke vil snakke med deg nå.
- Det vil jeg. - Ja, for alt handler alltid om Dee Dee.
- Kan vi snakke alene? - Nei. Men kan du gå?
Greit. Da sier jeg det jeg har å si her.
- Kan du gå? - Jeg sviktet deg som mor.
- Hold kjeft! - Hør etter.
- Jeg var fokusert på fasaden. - Her?
På å se ut som den perfekte familie
i stedet for å fokusere på deg og behovene dine.
- Du var en sårbar, liten jente. - Ikke her.
Og jeg er så lei for det. Jeg må fortelle deg det.
Kan du bare høre på meg?
Ok.
Faren din sviktet deg også. Vi sviktet hverandre.
Både han og jeg. Vi sviktet i alle aspekter av livet.
Og han såret meg. Han såret oss.
Da han dro til L.A., Zoe, møtte han noen.
Hva?
En mann som han brydde seg om.
- Brydde seg hvordan? - Han... Det var en mann han elsket.
- Hva er det du sier? - Han elsket en mann.
Jeg skjønner. Det er vondt å høre det.
Jeg har vært så sint. Jeg har vært så jævlig hudløs og sint.
Men her er saken. Han var på dypt vann. Han prøvde bare å overleve.
Det du må vite, er at du og jeg, Zoe,
vi lever, og vi kan fortsatt forandre oss.
Vi trenger ikke å fortsette å gjøre de samme feilene om og om igjen.
Skal vi gå?
- Ti stille, Lucy. - Beklager.
Jeg har vært i denne sorggruppen, gruppeterapien. Og det har vært bra.
- Ja. Det høres sånn ut. - Det er veldig bra.
Det siste møtet er i morgen, og jeg arrangerer fest.
For selv om jeg kanskje aldri møter dem igjen,
noe som skremmer meg, for jeg har begynt å trenge dem,
vet jeg at jeg vil forandre meg.
På en måte erstattet de faren din.
De hjalp meg å lære hvem jeg er uten ham.
Så selv om jeg vet at det blir vanskelig, vet jeg at jeg kan forandre meg.
Jeg kan bli en bedre mor.
Jeg kan bli et bedre menneske.
Og det lover jeg deg.
- Ok? - Ok.
Jeg er glad i deg, jenta mi.
Ha det, jenter. Lucy, jeg er lei for at jeg bjeffet.
- Hei. - Jeg er her.
Mamma, er du klar til å se barnet ditt?
Jeg kan bare ta med moren inn på prematuravdelingen.
Ok. Jeg blir her ute.
- Hei. - Hei.
Jeg elsker deg, Sam. Og jeg vil ikke miste deg.
Men jeg må vite at du er hundre prosent med.
Jeg vil ikke ha et åpent ekteskap. Jeg vil ikke måtte dele deg.
Jeg vil ikke måtte bekymre meg daglig
for om du kanskje vil ha noen andre eller noe annet.
Så du må bestemme deg, Sam.
Du må bestemme hvordan du vil at livet ditt skal være.
ID og ombordstigningskort. Ombordstigningskort?
Jeg tror dette er...
Sir, er du Kojo Ansah?
- Ja. - Bli med meg, er du snill.
- Hva gjelder dette? - Bli med meg.
Neste. Ombordstigningskort, takk.
- Jeg har det på telefonen. - Vis meg det.
Ja. Det er greit.
Hva er problemet? Alle dokumentene mine er i orden.
- Adriana! - Hei, dere.
Beklager. Jeg måtte treffe dere.
Har du så mye makt som kongresskandidat?
Nei. Jeg og Ade gikk på skolen sammen. Jeg hjelper henne alltid.
Takk.
- Jeg går ut. - Takk.
- Jeg laget en tegning til deg. - Jeg vet det. Jeg elsker den.
Jeg kan lage en til.
Kan du? Ok. Gjør det.
Er dette den delen av filmen der du stopper meg ved gaten,
erklærer din kjærlighet til meg og ber meg bli?
- Kanskje. - Eller...
...er det den delen der du blir med oss på flyet,
og vi drar til Ghana og lever lykkelig alle våre dager?
- Den filmen har jeg ikke sett. - Det er en god en.
Valget er i morgen.
- Kommer du til å vinne? - Natalie tror visst det.
Selvsagt.
Jeg skal tegne et kart. Gi meg hånden din.
- Dette er Accra, hånden din. - Ok.
Og der håndflaten slutter, ligger havet.
Her er nabolaget vårt, Labone.
Og her bor vi. Det er hjemmet vårt.
Faren min og onkelen min bygde hjemmet sakte over mange år.
De begynte før jeg ble født.
Jeg fullførte sør-fløyen selv 20 år senere.
I dette huset bor moren min og søstrene mine,
to nieser og fire nevøer. Noen er her. Noen er borte.
Noen er på Becks' alder.
Alle har fulgt valgkampen din med stor interesse.
Her oppdretter jeg duer.
Oppdretter du duer?
De er ikke som duene her. De er utsøkte.
Og på dette rommet her skal Becks bo.
Og dette rommet, dette er mitt rom.
Og skulle det komme en dag,
i morgen eller dagen etter eller året etter,
da du får lyst til å se dette lille hjørnet av verden,
så kommer du hit.
Nå vet jeg hvor jeg finner deg.
Jeg er glad i deg.
Og jeg er glad i deg.
Medo wo.
BREV TIL EDDIE
Kjære Edward, kona mi var på samme fly som deg.
Jeg vet ikke hvordan jeg går videre. Jeg vet ikke hvordan du klarer det.
Det var fælt, det som skjedde deg.
Jeg har tre jenter. Ellie, Emma og Eve.
Jeg heter Jingyang Yao. Jeg bor i Tianjin i Kina.
Jeg ble så trist da jeg hørte om det som skjedde deg,
og jeg vil være vennen din.
Kjære Eddie, jeg lurer på om du så datteren min på flyet.
Jeg håper det er greit at jeg legger ved et bilde.
Det er godt å høre om deg.
Noen sier at historien din er trist, men den er slett ikke trist.
Den er et utrolig eksempel på Guds godhet og nåde.
Da jeg satte henne av på flyplassen,
tok jeg rundt ansiktet hennes og kysset henne tre ganger på nesen.
Sånn pleide vi å ta farvel.
Han valgte å redde livet ditt. Han valgte å spare deg.
Ellie er bare ett og et halvt. Hun spør etter mamma.
Hun forstår ikke hva det betyr å dø.
Spøkelser blir igjen når noe er ugjort.
Så du bestefaren min? Han var i sete 12C.
Alt jeg ville ha som minne, var klokken hans.
Kjære "Edward" også kalt Randall Timothy Wakeshire. LOL.
Ja. Jeg vet hvem du er. Jeg har sett den ekte fødselsattesten din.
Jeg har sett bevisene. Dokumentarene på YouTube.
Jeg vet sannheten. Vi vet hvem du egentlig er.
Kjære Eddie. Jeg skriver til deg fordi jeg kjente broren din, Jordan.
Mer enn kjente ham.
Jeg vet ikke om han fortalte om meg. Han sa at han ikke fortalte noen det.
Men kanskje du ikke var hvem som helst. Jordan var kjæresten min.
Han var den første jeg elsket.
Apokalypse...
Når du fjerner alle "e-ene" og "d-ene" i Eddie Adler,
står man igjen med "liar". Trodde du ikke vi ville merke det?
Har du fått brevene mine? Jeg er bekymret.
Jeg har skrevet til deg hver dag, og ingenting.
Jeg leste at setet ditt var 15A.
Hun satt bare noen rader bak. 20B. Kanskje du så henne på vei til toalettet.
Kjære Edward, jeg skal dø i dag.
Jeg skal la bilmotoren gå i garasjen til jeg blir kvalt.
Kjære Edward
Har du kjæledyr?
Kan du fortelle Ellie at moren hennes var så glad i henne?
Vær trofast. Gled deg i hans navn.
Jeg prøvde å skrive et normalt selvmordsbrev.
- Men jeg kan ikke gjøre noe normalt. - Hvorfor fikk du leve?
Du mener det ikke, men du er egoistisk.
- Jeg savner kona mi. - Jeg vil ha datteren min tilbake.
Pris Herren.
Våkne!
- Jeg vil elske ham til jeg dør. - Edward!
Edward.
Tekst: Evy Hvidsten