Едуард?
ПО КНИГАТА НА АН НАПОЛИТАНО
Бабо, започва се!
ЕЙДРИАНА УОШИНГТЪН, ДЕМОКРАТ
По дяволите! За бога!
Извинете.
- Здрасти. - Търсите ли нещо?
Да.
Ще ми помогнете ли да намерим украса, която не е толкова католическа?
Разбирам, но това все пак е църква.
- Извинете, а коя сте вие? - Диди Камерън.
Диди.
Организирам парти за последната сбирка на групата на опечалените.
Но явно само аз се впрягам.
От катастрофата.
Съжалявам за загубата ви.
Благодаря, отче. Така трябва да ви наричам?
- Не бих ви дала повече от 14 г. - Не съм на 14.
Аз съм отец Макълвой. Нов съм.
Диди,
много съжалявам за това, което сте преживели.
- Много мило, благодаря. - Ако имате нужда от помощ,
- за мен ще е чест. - Благодаря. Би било чудесно!
Ще ми помогнете ли с подготовката за партито?
Имах предвид морална подкрепа.
Откъде да започна!
Разбирам ви. Мисля, че мога да помогна с нещо.
Благодаря! Много сте... Възвръщате вярата ми в църквата.
- Отче. Чудесно. - Радвам се да го чуя.
Мамка му.
Джон.
- Чувал ли си го? - Не, но ще се обади.
Телефонът му е останал у Линда в болницата.
Как можа да го изпуснеш от поглед!
- Беше добре. - Бил добре?
Бутнал е пиано по стъпалата. Изключиха го от училище.
Какво можех да направя? Част от кампуса беше наводнен.
- Другата нямаше ток. - Беше при теб за една вечер!
- А ти си го оставил сам! - Не знаех колко ще се забавя.
Не си внимателен.
Изобщо не си внимателен.
Ще го намерим.
- Здравейте, г-жо Къртис. - Здрасти, Шей.
- Да си се чувала с Едуард от вчера? - Не.
Ако научиш нещо, обади ми се.
Едуард. Едуард!
- Едуард! - Станало ли е нещо?
Изчезнал ли е?
Още не знаем.
Заради мен е.
Казах му, че не може да спи на пода, а сега го няма.
Много съжалявам.
Ти си най-хубавото в живота му сега.
Нямаш вина.
Имаш ли представа къде може да е отишъл?
Или с кого може да е?
Ще идем ли на катерушките?
Мисля, че още ти е рано за там.
Изобщо не ми е рано, мога го! Моля те, моля те!
Но само на ниските.
Добре. Обичам те.
И аз те обичам. Хайде.
- Държиш ли ме? - Да.
- Още ли ме държиш? - Да.
- И сега ли ме държиш? - Да.
Обещаваш ли никога, ама никога да не ме изпуснеш?
Обещавам.
- Отишла си в Европа, когато си била на 18? - Да.
- Какво си правила там? - Какво ли не.
Обикалях, запознавах се с нови хора, ядях страхотна храна,
И правех много як секс.
Живях.
Веднага след училище се записах в колеж, завърших и започнах работа при татко.
Не се учудвам.
- Хайде, ела. - Не искам. Смешен съм.
Никакъв ме няма, честно.
Грозна картинка. Не съм за гледане.
Влюбвам се в теб.
Ще скъсам с Дафни.
За пръв път изпитвам такива чувства. Трябва да сме заедно.
Какво, аз, ти и Брент ли?
Нищо подобно.
Да не се лъжем - Брент винаги ще остане част от живота ни.
Може би е малко странно, но ако ни е било писано да сме заедно?
Не е "малко странно".
Ти си сгоден.
Готвиш супа с пелмени с годеницата на мъртвия си брат.
Харесвам те. Много.
Но мисля, че чрез теб се опитвам да остана близо до Брент.
А така не се създава читава връзка.
Това ли е краят?
Да.
Сбогом, Стив.
Почакай.
Трябва да взема супата.
Остави ги под изтривалката.
Извинявай. Ти ли си Махира?
Да.
Аз съм Лейси - лелята на Джордан и Едуард. Шей ми каза къде да те намеря.
- Станало ли е нещо? - Едуард го няма.
Да сте се чували?
- Да ти се е обаждал, да е идвал? - Не сме се чували.
Казах му да спре да ми пише. Много съжалявам.
Знаеш ли къде може да е?
Бяхте ли в МОП?
- В МОП ли? - Музей на особените предмети.
Ходех там с Джордан.
Показах го на Еди. Намира се на Източна 26-а улица.
На Източна 26-а. Благодаря.
Джордан беше прекрасно момче.
Много го обичах.
Не знам кога ще спре тази болка.
Момче, добре ли си?
Гадост.
- Може ли да използвам телефона ви? - Не.
Може ли да използвам телефона ви? Трябва да се обадя.
- Едно обаждане? - Съжалявам.
Може ли телефона ви?
Някой ще ми даде ли телефон?
Какви ги вършиш?
Идвай с мен.
Хайде, не се мотай.
Връщаме се към извънредните избори в 13-и район Харлем.
Следим вота отблизо.
Кора Ричардсън води от самото начало,
но данните се актуализират и явно ще има промени в позициите.
С новопостъпилите гласове Ейдриана Уошингтън е...
Звездният ни ден!
Казах ти, че ще успеем.
Нищо не е окончателно, Кора още води.
- Успокойте се. - Не задълго.
Хайде, искам да видя радост.
В групата споделяхме много неща.
Смяхме се и плакахме, бяхме до болка откровени.
А сега изведнъж всички са много заети.
Струва ми се, че е доста ниско, отче.
- Мисля, че ще е точно. - Не, наистина е ниско.
Днес са изборите, за Ейдриана е ясно. Нея мога да я разбера.
А Линда роди преждевременно, тъкмо я изписаха.
Но за останалите?
Не искам кой знае какво, а малко усилие.
- А така как е? - Добре, ако можете да стигнете.
Да, така ще стане. Сега може да се заемете с балоните.
Защо разпускат групата само след три месеца?
- Има ли помпа за балоните? - Не. Ще се наложи да надуваме с уста.
Не сме излекувани с вълшебна пръчка.
Авиокомпанията е стисната
- и отказва да плати още сеанси. - Хората се връщат към нормалния си живот.
Значи аз нямам личен живот?
Не казах...
Имам. И то доста активен, отче.
Изобщо не съм намеквал, че нямате.
В момента тези хора се нуждаят от мен много повече, отколкото аз - от тях.
Диди.
Напълно разбираемо е да се чувствате така.
Да изпитвате тези чувства.
Ако ми позволите...
Понякога,
когато изпитваме гняв, той е...
нещо като защитен механизъм срещу силна болка.
Съпругът ми почина.
С дъщеря ми сме...
Отношенията ни са обтегнати.
Всеки в групата има някого или нещо, към което да се върне - работа, роднини...
А аз нямам. Нямам никого.
Съвсем сама съм.
Понякога...
Струва ми се, че ако изчезна, никой няма да забележи.
- Джордан, не искам повече тук. - Къде?
Тук.
Трябва да съм с теб, мама и татко.
Дадох ти мястото до прозореца. Това ли ще направиш с него?
Разкарай се!
Всеки иска да я направиш по-висока.
Можеш. Не дишай.
Боже.
Еди, къде беше? Татко ще постави нов рекорд.
Майка ви може да пише чудесно, но не може това.
- Гордея се с теб. - Само така!
Тате, само да не я събориш.
- Ирония ли долавям? - Еди, мошенико!
Ще е гадно да трябва да я правиш отначало.
Еди!
Гледайте! Почти е готова.
Не я пипай.
- Не пипам. - И не дишай!
Здрасти, куче. Спокойно, нищо няма да направя.
Не съм опасен.
Преди живеех тук.
Извинявай, че нахълтах. Трябва да взема нещо.
Усещаш ли го?
Боже.
Едуард.
Здравейте, извинете. Да сте виждали това момче?
- Да, беше тук преди малко. - Така ли?
- Той ми е племенник, но изчезна. - Изглеждаше разстроен.
Мърмореше си нещо на пода. После си отиде.
- Знаете ли накъде е тръгнал? - Мисля, че искаше да си е у дома.
Добре.
Сега затвори очи - пръстите ти знаят пътя.
- Стана! - Да, видяхме.
Страхотно!
Беше чудесно. Да опитаме ли следващата част?
Добре.
Едуард, да те заведем у вас?
Още не съм готов.
Добре.
Подмениха ел. инсталацията на сградата.
Махнаха кабелите оттук.
Но брат ми взе ключа. И си е наше скривалище. Готино, а?
Може да си вземете.
Благодаря!
Като се приберете на Хелоуин,
преди вашите да ви вземат всички лакомства,
може да скатаете най-хубавите тук,
а на тях да дадете по-скапаните.
И ще си имате запас за цяла година.
Сега това е ваше.
- Да не изгубите ключа. - Няма.
- Тук е, добре е. Сега ще го доведа. - Добре.
Толкова се уплаших!
Намери ме.
Винаги ще те намирам. Винаги.
Извинявай, че избягах.
Готов ли си да се върнеш?
Почти.
Благодаря.
Еди! Къде се губиш? И брат ти - къде се дяна?
Да не сте сменили мястото? Моите фалафели са най-вкусните в Ню Йорк.
Фахир, не бях честен с теб.
Чу ли за онази самолетна катастрофа?
Семейството ми беше на онзи полет.
Загинаха.
Цялото семейство?
И Джордан ли?
Да. И Джордан.
Само аз оцелях.
Отдавна трябваше да ти кажа.
Но ми беше приятно да си говорим за тях.
Еди. Еди.
Добре съм. Ще се оправя.
Но сега живея в Наяк.
Едва ли ще идвам често.
Бог да те поживи.
И теб.
Впрочем, твоите фалафели са най-вкусни.
Честна дума.
- Готова ли си да си вървим? - Почти.
Мамо?
- Здрасти. - Какво?
- Божичко! - Здрасти, мамо.
- Ти дойде! - Да. Пияна ли си?
Не мога да повярвам!
Не. Здравей, красавице.
Това е дъщеря ми Зоуи.
- Зоуи, аз съм отец Мак. - И Майло.
Приятно ми е.
Не е ли прекрасна? Добре, спирам. Все го повтарям.
- Но е вярно. - Извинявам се.
- Знаех си, че си точен. И носиш пелмени! - Да.
Май са сурови.
Ще ги сварим тук и ще им се насладим така, както подобава.
Привет.
- Боксьорката! - Здравей. Счупих ли ти носа?
- Сам! - Здрасти.
Шокирана съм, че се появи. Не отговаряш на съобщения.
- Ами зает съм! - Какво носиш?
Скариди от италианския магазин.
- Ухаят божествено. Чесънът! - Върхът е, кълна се.
Конгресменката!
Не, стига бе!
Как успя да дойдеш? Нали днес са изборите!
Измъкнах се, но само за малко.
И откраднах това от щаба.
Какво?
- Бисквити с твоето лице? - Нали?
- Това е... - Сигнал за нарцистично разстройство.
Вече си имах едно наум за това.
Изненадващо забавен е. Не му личеше.
- Да. - Невероятни са.
Много добре.
Здрасти. Това е Едуард.
Здрасти.
Едуард, това са хората, моите приятели.
Добре дошъл.
Благодаря.
Приятно ми е, Сам.
Това вече е купон.
Секси чат с Върнън?
Извинявай.
Кажи, готино ли е? Секси ли е?
Да започна ли и аз?
Може би точно това ми трябва.
Но аз избирам Сиена. Избирам Джина.
И съм спокоен.
Това ли е целта според теб?
Човек да е спокоен?
И да е така, лошо ли е?
А това е Сам.
Загинал е най-близкият му приятел от училище. Имам предвид именно "близък".
- Ако ме разбираш. - Изобщо не те разбирам.
Гей. Или бисексуален.
Едно от двете е. Но има жена и дъщеря.
Това вече ни е познато.
Вярно, права си. Божичко!
Други май няма. Не знам къде е Аманда.
Намерила си симпатично малко семейство.
Ти си моето семейство.
Хайде, готово е.
Пелмените!
Да, пелмените.
Това е супата с пелмени на баба.
Любимото ястие на брат ми.
Вземате внимателно по един и го слагате в лъжица.
Пробивате малка дупчица и го отцеждате, за да изтече бульонът.
Страхотна техника.
После хапвате пелмена и отделно изпивате бульона.
Внимавайте, пари.
Сиена?
Здравей, как беше партито?
Приятно. И имаме скариди за още доста време.
Супер.
Обичам те. Обичам Джина. Обичам семейството ни.
Цял ден мисля какво ще избереш.
И си представях какво ще е, ако решиш да останеш.
Дали ще се чувствам избраницата, твоят партньор?
Точно това си.
Опитвах се да се убедя, че ще се чувствам така, но не мога.
Напускам те. Ще е много трудно, но ще се справим.
- Ще свикнем. - Няма ли да го обсъдим?
Ще наредим нещата заради Джина.
Нали, Сам?
Здрасти, чичо Джон.
Много се радвам, че си добре.
Но съм уморен.
Върви си лягай.
Утре ще ти сложим проследяващия чип.
- Извинявай, че не ти звъннах. Беше лудница. - Няма нищо.
Както и да е.
Пиеш кафето точно с лъжичка и четвърт захар.
Всяка сутрин.
Ако чуеш парче на "Флийтуд Мак", винаги припяваш с текста на "Дриймс",
независимо кое е парчето.
На Хелоуин гледаш да стане така,
че и свитите хлапета да получат толкова лакомства, колкото и нахаканите.
Любимият ти цвят е зеленият, порода кучета - жълт лабрадор.
Всеки миг, откакто Едуард е тук,
посвещаваш на това да го върнеш към живота.
Може да не ядеш, храниш него.
Подслони го.
Хокаш го, когато има причина. Не го закачаш, когато има нужда да е сам.
И виж го сега! Толкова е променен.
Дължи го на теб.
Ти каза, че не съм обръщал внимание на нищо.
Но не е така.
До скоро.
Първо искам да благодаря на един мой личен герой.
На моята баба.
Бабо, ще продължим работата ти.
Мечтата ти няма да потъне в забрава, ще се борим за нея докрай,
за благото на района.
Искам да благодаря и на още един човек. Само на още един.
Много съм тъжна, че не е тук тази вечер, но може би ни гледа.
ЧЕСТИТО! ЗАСЛУЖАВАШ ГО!
В една пицария в Ню Йорк той успя да ме убеди да се кандидатирам.
Доколкото помня, пицата беше класика - сирене и доматен сос.
Каза ми да се кандидатирам, отвърнах, че не съм готова.
Но той продължи: "Понякога не ние избираме пътя, а той избира нас".
Прав беше.
Не го бях планирала, но му беше времето.
Беше време да действам.
Затова, където и да си сега, благодаря ти, скъпи приятелю.
Обръщам се към жителите на този чудесен район,
на този невероятен град и велика държава
и се кълна да ви служа.
- Заклевам се да ръководя, да действам. - Твой ред е.
Удари нашият час! Това е той!
Обичам ви и ви благодаря.
Ще работя за това да превърна този ваш вот в най-правилния.
Бог да благослови Харлем, Инуд и Уошингтън Хайтс!
Бог да благослови Америка!
Ела тук!
Благодаря, че дойде. Здравей.
Ти успя! Така се гордея!
- Здравейте. - Честито!
Ти спечели.
Да.
- Нямам търпение да работим заедно. - И аз.
- Какво да правим сега? - Отец Мак каза да оставим всичко така.
Щял да почисти утре.
Не, питам за финансите - разорени сме.
С продажбата на къщата едва ще покрием дълга си.
Не искам да се притесняваш.
Моля те, говори с мен като с голям човек.
Заслужавам го.
Разбира се.
Ще започна работа.
Ще работя, ще печеля.
А ти ще завършиш.
Как? Къде?
Имам някои идеи.
Така ли?
Но първо да пийнем.
- Ти сериозно ли? - Съвсем сериозно.
- Или съм отгледала пуританка? - Не.
В мазето на църква сме - какво ни остава?
Наздраве, обич моя.
Кажи какво става.
Знаеш, че все повтарях, че мразя Ел Ей, нали?
Не. Не.
Здрасти.
- Къде беше? - Извинявай. Исках да остана сам.
- Уплаших се. Всички се уплашиха. - Съжалявам.
Това е за теб.
Отвори го.
Разни джунджурии.
Тази мидичка е от Кейп Код.
От първия път, когато отидох с татко на риба и хванах.
А монетата е от първия ми покер с Джордан и приятелите му.
Не спечелих, естествено.
Копчето е от сакото на дядо. Взех го, когато почина.
Ключодържателя ми подари мама след първия ми концерт.
Има малка буква Е.
Това са неща, които съм пазил цял живот.
Искам да ти ги дам.
Защо?
Лекарят каза, че страдам от дисоциативна фуга.
Нещо като... Тук съм, но не съвсем.
Като се запознах с теб, това беше първият път, когато...
почувствах нещо след катастрофата.
Не искам да прозвучи откачено,
но мисля, че ти си причината да съм жив.
Най-шантавият подарък, който съм получавала. Но ти благодаря.
Намерих стотици писма, адресирани до мен.
Какво?
Да. Случайно стана.
Леля и чичо са ги криели от мен.
Стотици са. Сигурно са решили, че ще откача, ако ги изчета.
Откъде са?
Някои са от хора, загубили близък в катастрофата.
Други са разкази за Исус и йога.
И за разни други смахнати неща.
Едно-две бяха някак...
Какво?
Много по-различни от останалите писма.
Нещо като вик за помощ.
Може би трябва да им отговорим.
Трябва да ги прочетем всичките.
Веднага.
Знаех си, че така ще кажеш.
Хайде!
Тържествено се заклевам да спазвам и браня
Конституцията на САЩ от врагове...
ДЕСЕТ СЕДМИЦИ ПО-КЪСНО
...чужди и свои.
- Доброволно поемам този дълг... - Доброволно поемам този дълг...
- Днес и завинаги. - Днес и завинаги.
В името на Съединените американски щати.
Честито.
Представям ви семейство Чен.
- Здрасти, как беше на лекциите? - Здрасти. Не питай. Как мина огледът?
- Повече от добре. Предложиха цена. - Какво?
Необяснимо защо, но в Ел Ей ме обожават.
- Здравей, мъничката ми. - Как сте?
Не знаех, че имаш втори чичо.
Нямам.
Прочети го.
Превод на субтитрите Анна Делчева