Edwarde?
Hej, Edwarde?
MILÝ EDDIE, PÍŠU TI, PROTOŽE JSEM ZNALA TVÉHO BRATRA...
AUTORKA KNIŽNÍ PŘEDLOHY
MILÝ EDWARDE
VOLTE
Tak jdeme na to, babi.
Ne.
Do prdele! Ježíši Kriste.
Promiňte.
- Zdravím! - Hledáte tady něco?
Jo.
Mohl byste mi pomoct najít nějakou výzdobu, co bude trochu míň...
no, katolická.
- Však jsme přece v kostele. - Já vím.
- Promiňte, kdo jste? - Dee Dee Cameronová.
- Dee Dee. - Jo.
Pořádám večírek na poslední sezení naší terapeutické skupinky,
i když jsem asi jediná, komu to celý není u prdele.
Aha, ta letecká havárie.
Dee Dee, já... Máte mou upřímnou soustrast.
Děkuju, otče. Mám vám tak říkat, že?
- Ano. - Vypadáte tak na 14.
Ne, není mi 14.
Otec Macelvoy. Jsem tu nový.
Ale Dee Dee,
rád bych řekl, že mě mrzí, čím vším jste si prošla.
- To je milé, děkuju. - A kdybyste cokoli potřebovala,
bude mi ctí pomoct.
Děkuju, to budu ráda.
Pomůžete mi nachystat ten večírek? To ocením.
Já myslel duchovní pomoc.
- No, kde jenom začít? - Ale...
Jistě. Víte co, Dee Dee?
Asi bych vám pomoct mohl.
- Díky. To je... - Určitě.
Vzbuzujete ve mně ztracenou víru v církev.
- Báječné, otče. - To rád slyším.
Do prdele!
Johne.
- Už něco víš? - Ne, ale on zavolá.
Nemá mobil. Ten skončil u Lindy, když jeli do nemocnice.
Jak jsi ho mohl spustit z očí?
- Já... Zdál se v pohodě. - Tobě přišel v pohodě?
Shodil klavír ze schodů, Johne. Vyloučili ho ze školy.
Fajn, tak co jsem měl dělat, když půlka kampusu byla vytopená
- a druhá bez proudu? - Je s tebou jednu noc.
- A necháš ho bez dohledu. Celou noc! - Nevěděl jsem, jak dlouho mi to potrvá.
Jsi nevšímavej.
Johne, ničeho si nevšímáš.
Najdeme ho.
- Zdravím, paní Curtisová. - Ahoj, Shay.
Ozval se ti Edward za posledních 24 hodin?
Ne.
Fajn, kdyby jo, zavolej mi.
Edwarde. Hej, Edwarde!
- Edwarde! - Děje se něco?
On se ztratil?
To ještě nevíme.
Panebože, to je moje vina.
Zakázala jsem mu u nás spát a teď je pryč.
- Promiňte. Můj... On... - Ty jsi to nejlepší, co ho tady potkalo.
Není to tvá vina.
Nevíš... Napadá tě, kam mohl jít?
Nebo za kým?
Juchú!
Tati, vezmeš mě na žebřiny?
Na ty podle mě nejsi připravená.
Jsem, tati. Rozhodně jsem. Prosím, prosím.
Ne moc vysoko, dobře?
Dobře. Mám tě ráda.
Já tebe taky, zlatíčko. Tak pojď.
Pojď.
- Držíš mě, tati? - Držím.
- Pořád mě držíš? - Pořád držím.
Tati, slibuješ, že mě vůbec nikdy nepustíš?
Slibuju.
Takže ses v 18 přestěhovala do Evropy?
Jo.
- Co jsi tam dělala? - Kdeco.
Cestovala jsem, poznávala lidi.
- Jedla hromady jídla. - Jo.
Užívala si hromadu sexu.
Žila jsem.
Já šel hned po střední na vysokou, získal titul a začal pracovat pro tátu.
To mě nepřekvapuje.
- Pojď. No tak! - Ne, tohle nikdo vidět nechce. Fakt.
Ne, věř mi. Ne, nic nebude.
Vypadáme hrozně. A bude hůř.
Jo?
Cítím se zamilovaně.
- Rozejdu se s Daphne. - Steve.
Podívej, takhle se cítím poprvé. A měli bychom být spolu.
Jen já, ty a Brent?
Tak to není.
Brent vždycky bude součástí našeho života. Buďme upřímní.
Možná to je trošku divný,
ale co když celý náš život směřoval k tomuhle?
Steve, tohle není jen trošku divný, jasný?
Jsi zasnoubenej.
A vaříš knedlíčky se snoubenkou svýho mrtvýho bratra.
Mám tě ráda. Fakt.
Ale myslím, že jsi pro mě spíš způsob, jak se přiblížit k Brentovi.
To není základ pro zdravej vztah.
Počkat, takže je konec?
Jo.
Sbohem, Steve.
Počkej.
Potřebuju ty knedlíčky.
Nech je pod rohožkou.
Promiň. Ty jsi Mahira?
Jo.
Já jsem Lacey, Jordanova a Edwardova teta.
Shay říkala, že tě tu najdu.
- Panebože, stalo se něco? - Nemůžu Edwarda najít.
Neozval se ti?
- Nekontaktoval tě? Nebyl tady? - Ne, já... Neozval se.
Řekla jsem mu, ať už mi nepíše, je mi líto.
Netušíš, kde by mohl být?
Byla jste v MVZ?
- MVZ? - V Muzeu všech zvláštností, tam...
S Jordanem jsme tam chodili.
A s Eddiem taky.
Je to na East 26th Street.
East 26th Street. Děkuju.
Jordan byl nádhernej člověk.
Měla jsem ho strašně ráda.
Netuším, kdy to přestane bolet.
Hej, není ti nic?
Tohle je děsný.
- Promiňte, půjčíte mi mobil? - Ne.
Máte mobil? Půjčíte mi mobil?
Potřebuju si zavolat.
- Půjčíte mi mobil? - Promiň.
Půjčíte mi mobil?
No tak. Půjčíte mi někdo mobil?
Co to sakra děláš?
Pojď za mnou.
Pojď. Hned, rychle.
A teď zpátky k mimořádným volbám v harlemském 13. okrsku.
Pozorně je sledujeme.
Cora Richardsonová stála celou dobu ve vedení,
ale teď sečetli další várku hlasů a vypadá to na změny v žebříčku.
- Adriana Washingtonová... - Bože.
- ...nabírá nové hlasy. - Jo!
Máme svůj den!
Já ti říkala, že to dáme.
Ještě se nepovedlo. Cora pořád vede.
- Klídek. - Ne na dlouho.
No tak, lidi! Ukažte nadšení, jo!
Tahle skupinka spolu sdílela hodně, víte?
Smáli jsme se, plakali, otevřeli jsme se druhým.
A teď najednou mají všichni moc práce?
Já... To se mi zdá moc nízko, otče.
Ne, to bude akorát.
Ne, je to nízko.
Jsou volby, takže Adrianu chápu. Jasně, samozřejmě.
A Linda je po předčasném porodu, budiž.
Ale ostatní?
Nežádám o nic světobornýho. Jen aspoň špetku snahy.
- Tak jo, co tohle? - Jo, dosáhnete tam?
Fajn, to by šlo. Teď byste měl začít s balónky, tady.
A proč terapie končí po třech měsících?
Máme na to pumpičku?
Ne, bude to chtít dýchání z úst do úst.
Nejsme přece najednou uzdravení, jen protože aerolinky jsou lakomé
- a nezaplatí víc sezení. - Lidi se asi musí vrátit ke svým životům.
- Což... Když o tom... - A já se nemám k čemu vracet?
Ale ne, to jsem ne...
Mám. Vedu naplněný život. Jen abyste věděl, otče.
Nechci ani naznačit, že nemáte naplněný...
Dobře, protože aby bylo jasno, ti lidi tady mě potřebují víc než já je.
Dee Dee.
Máte právo cítit, cokoli cítíte.
Vaše pocity jsou oprávněné.
Jestli smím, řekl bych...
že někdy...
to, že máme zlost, může být...
obranný mechanismus vyvolaný nějakým hlubším zraněním.
Umřel mi manžel.
S dcerou máme...
přinejlepším nahnutý vztah.
Všichni tady mají někoho nebo něco, k čemu se můžou vracet.
Práci nebo rodinu.
Já ne. Nemám nikoho.
Jsem úplně sama.
Občas mám pocit...
že kdybych zmizela, nikdo by si ani nevšimnul.
- Já už tady nechci být, Jordane. - Kde?
Tady.
Měl bych být s tebou a s mámou a tátou.
Nechám ti místo u okna, a ty s tím naložíš takhle?
Jdi do prdele.
ELEKTRICKÉ ROZVODY
Všichni se ptáme, jestli postavíš i vyšší.
Tohle ti jde. Zadrž dech.
Panebože.
Eddie, kde vězíš? Táta usiluje o novej rekord, pojď.
Máma je možná skvělá spisovatelka, ale tohle neumí.
- Jsem na tebe pyšná. - To bys měla.
- Jo, já vím. - Nepokaz to, tati.
- Fakt mě provokuješ? - Eddie, ty potvoro.
Bylo by fakt na houby muset začít odznova.
Eddie!
Sledujte. Koukejte.
- Skoro to mám. - Lásko.
- Do toho. - Počkat. Nesahat.
- Nesahám. - Nedýchat.
Ahoj, pejsku. Neboj, já nejsem padouch.
Nemusíš se bát, jasný?
Bydlíval jsem tady.
Promiň, že sem lezu. Jen si něco vyzvednu.
NÁPLASTI
Cítíš to?
Jo.
Panebože.
Edwarde.
Zdravím, promiňte, neviděl jste ho?
Jo, před chvílí tu byl.
Fakt?
- Jo. - Je to můj synovec.
- Je můj synovec a zmizel. - Vypadal rozrušeně.
Seděl na zemi, něco si mumlal a pak odešel.
Netušíte, kam mohl jít?
Zdálo se, že fakt potřebuje jít domů.
Dobře. Tak jo.
A teď zavři oči a tvoje prsty budou vědět.
- Já to zahrála! - Viděly jsme.
Úžasný.
To bylo super. Chceš zkusit další část?
Tak jo.
Edwarde.
Měli bychom tě dopravit domů.
Nej... Ještě nejsem připravený.
Dobře. Tak jo.
V celým domě předělávali elektřinu a vytahali odsud všechny dráty.
Ale s bráchou jsme si schovali klíč. Takže je to naše. Super, ne?
Můžete si jednu vzít.
- Díky. - Jo.
A až se o Halloweenu vrátíte domů,
než vám rodiče zabaví nebo omezí sladký, ty nejlepší kousky si schovejte.
Cokoli máte rády. A jim pak dáte ty špatný.
A tyhle vám zůstanou na celej zbytek roku.
Ty jo.
A...
Tohle... Teď je váš.
- Neztraťte ho, jo? - Dobře.
- Nebojte, je tu. - Dobře.
- Vzadu, dojdu tam. - Jo.
Panebože. Nahnal jsi mi děsnej strach!
Našla jsi mě.
Vždycky tě najdu.
Promiň. Omlouvám se, že jsem utekl.
Připravenej na návrat?
Skoro.
Díky.
Eddie. Kde jsi byl? A kde máš sakra bráchu?
Snad jste si nenašli jinou dodávku.
Mám nejlepší falafel v New Yorku.
Faakhire, nebyl... nebyl jsem k tobě upřímný.
Víš o tom pádu letadla před pár měsíci?
No, moje rodina v něm letěla.
A... Umřeli.
Celá tvoje rodina?
I Jordan?
Jo. Jo, i Jordan.
Všichni kromě mě.
Měl jsem ti říct pravdu už dávno.
Jenže... Asi jsem si o nich s tebou prostě rád povídal.
Ach, Eddie.
Jsem v pořádku. Zvládnu to.
Ale teď bydlím v Nyacku, takže...
Už sem moc chodit nebudu.
- Bůh ti žehnej, Eddie. - Tobě taky.
A tvůj falafel je fakt nejlepší.
Jakože fakt.
Připravená jet domů?
Skoro.
Dobře.
A zpívali.
Sbohem, Miss American Pie.
Ke studni jsem jel, ale byla vyschlá.
- Mami. - To...
- Ahoj. - Cože?
- Panebože. - Ahoj. Čau, mami.
Panebože.
- Ty jsi přišla. - Jo. Jsi opilá?
Neuvěřitelný. Cože?
- Ne. Ahoj, krásko moje. - Ahoj.
- Má dcera, Zoe. - Ahoj.
- Ahoj. Otec Mac, těší mě. - Otec Mac.
- A Milo. - Ahoj. Milo.
- Zdravím, Milo. - Těší mě.
- Není překrásná? - Neříkej to.
Nebudu. Já vím, říkám to moc.
- Ale je to tak. - Ahoj.
- Steve. - Steve!
Na tebe je spoleh.
- Máš ty knedlíčky! - Jo.
Vypadají syrově.
Napaříme je přímo tady a dáme si je tak, jak to Bůh zamýšlel.
- Zdravím. - Zdravím.
- Hele, boxerka je tu. - Ahoj.
- Zlomila jsem ti nos? - Ahoj.
- Same! - Ahoj.
Jsem v šoku, že jdeš. V šoku. Fakt... Neodepisuješ.
- Mám moc práce. - Co neseš?
- Krevety z italské restaurace. - Krevety? Voní báječně.
- Bože. Česnek. - Jsou bomba, fakt.
- Kongresmanka! - Ahoj.
- Jé. - Ne! Cože?
Co ty tady děláš?
- Jsou volby. Nemožný. - Co ty tady?
Jo, vyplížila jsem se. Na chviličku.
- Hele, co nesu z volebního štábu. - Co?
Co?
- Sušenky s tvým obličejem? - No že jo!
- Co? - To je...
Možnej znak narcistické poruchy osobnosti. Na tu jsem vás tipoval všechny, takže tak.
Je vtipnej. Kdo to tušil? Já ne.
- Tak jo. - Jsou super.
Výborný.
- Ahoj. - Edward.
Edwarde, to jsou oni. Moji kamarádi.
Vítej, Edwarde.
Díky.
- Těší mě, Same. - S tetou jsme dobří kámoši.
Těší mě.
- Adriana. - Těší mě.
Konečně to je pořádnej večírek.
Jupí!
Sextoval jsi s Vernonem?
Promiň.
Ale je to zábava? Je to sexy?
Měla bych s tím taky začít?
- Možná. - To nevím.
Možná to je ono.
Ale hlavní je, že si volím Siennu. Volím Geenu.
Jo.
Smířil jsem se s tím.
Myslíš, že o to v životě jde?
- Být s ním smířenej? - A kdyby jo, co je na tom zlýho?
A to je Sam.
Sam přišel o nejlepšího kámoše ze střední. A tím myslím „nejlepšího kámoše“.
- Víš, jak to myslím? - Nemám ponětí.
Gay. Nebo bi.
Je gay nebo bi, to...
A má ženu a dceru, tak...
Aha, to zní povědomě.
Panebože, máš pravdu. Ježíši Kriste!
A to jsou asi všichni. Netuším, kde vězí Amanda.
No, máš tady pěknou rodinku, mami.
Ty jsi moje rodina.
Tak jo, lidi, už se nesou.
- Bože! - Knedlíčky, sakra!
Jo.
- Knedlíčky, sakra. - Jo, sakra.
- Ty jo! - Tak jo.
To jsou babiččiny knedlíčky.
Můj bratr nic nemiloval víc.
Každý si opatrně naberte jeden knedlíček na lžíci.
Teď uděláte malou dírku a necháte vytéct všechen vývar ven.
Super koordinace.
Teď sníte knedlíček a vývar vypijete zvlášť.
- Zvlášť? - Pozor, jsou horký.
Sienno?
Ahoj. Jak bylo na večírku?
Bylo to milý, moc fajn. Nesu krevety scampi na několik dní.
Super.
Miluju tě. Miluju Geenu. Miluju naši rodinu.
Celý den přemýšlím, co si asi zvolíš.
A pak jsem si kladla otázku, co bude, když se rozhodneš zůstat.
Budu si pořád připadat jako tvá jediná? Ta pravá?
To jsi. Jsi.
Namlouvala jsem si, že se tak zas můžu cítit, ale nejde to.
Takže odcházím. Bude to náročný, ale nějak to zvládneme.
- Přizpůsobíme se a... - Můžeme to probrat?
- Nějak to kvůli Geeně zařídíme, jo? - Ne.
Same. Jo?
Ahoj, strejdo.
Jsem rád, že jsi celej.
Jo.
- Jsem jen unavenej. - Jo, utíkej do postele.
Zítra ti vpíchneme ten sledovací čip.
Promiň, že jsem nezavolala. Bylo toho moc.
Jo, v pohodě.
Tak jo.
Vždycky si dáváš do kafe přesně jednu a čtvrt lžičky cukru.
Úplně každý ráno.
Když slyšíš hrát něco od Fleetwood Mac, zpíváš slova k „Dreams“.
Je úplně fuk, která jejich písnička ve skutečnosti hraje.
O Halloweenu si dáš záležet,
aby stydlivý děcka dostaly stejně sladkýho jako ty hlučný a velký.
Oblíbená barva je zelená. Oblíbenej pes je žlutej labrador.
A každej den i noc od chvíle, kdy Edward dorazil,
jsi strávila snahou vtáhnout ho zpátky do tohohle světa.
Ani nejedl, a tys ho nakrmila.
Dala jsi mu domov.
Napomínalas ho, když to potřeboval, a dala mu pokoj, když to potřeboval.
Prostě jsi... Když ho teď vidíš, jak moc se posunul...
Je to tvá zásluha.
Řekla jsi, že si ničeho nevšímám, ale...
všímám si.
Uvidíme se, jo?
Než začnu, chci bleskově poděkovat jedné své konkrétní hrdince.
MIMOŘÁDNÉ VOLBY
Své babičce.
Budeme pokračovat, babi.
Nedovolíme, aby se tvoje sny rozplynuly, a budeme tvrdě makat
na rozvoji tohoto okrsku.
A chci poděkovat ještě jednomu člověku. Jen jednomu.
A děsně mě mrzí, že tu nemůže být, ale možná nás právě teď sleduje.
GRATULUJU ZASLOUŽÍŠ SI TO!
Právě on mě v jedné newyorské pizzerii přesvědčil ke kandidatuře.
A měli jsme tehdy klasickou pizzu, jen sýr a omáčka, nic extra.
Řekl mi, ať kandiduju, a já na to, že nejsem připravená.
A on řekl: „Někdy si svou cestu nehledáme. Někdy si ona najde nás.“
A měl pravdu.
Já tohle totiž neměla v plánu, ale nastal čas. Čas, abych jednala.
Takže, můj drahý příteli, ať jsi dneska kdekoli, děkuju ti.
Dnes tady slibuju lidem z tohoto skvělého okrsku,
tohoto skvělého města a této skvělé země, že vám budu sloužit.
- Že budu vést, naslouchat a konat. - Jsi na řadě.
Tohle je naše doba. Je naše doba!
Ano!
Teď už jen dodám, že vás miluju! Děkuju vám!
Dám si záležet, abyste nikdy nelitovali, že jste mi dali hlas!
Bůh žehnej Harlemu! Bůh žehnej Inwoodu! Bůh žehnej Washington Heights!
A Bůh žehnej Americe!
Pojď ke mně!
- Díky, žes přišla. Ahoj. - Úžasný.
Dokázalas to.
- Ahoj. - Ahoj, gratuluju.
Dokázala jsi to.
Jo.
- Těším se na spolupráci, kongresmanko. - Já taky.
Tak co budeme dělat?
Otec Mac říkal, že to můžeme nechat být a zítra se o to postará.
Ne, ptám se, co my budeme dělat. Jsme na mizině.
Peníze za dům sotva pokryjou dluhy.
Nechci ti dělat starosti.
Mami, můžeš se mnou mluvit jako s dospělou? Dlužíš mi to.
Jasně.
Najdu si práci.
Seženu si práci. Budu vydělávat.
A ty dokončíš studia.
Jak? Kde?
- Ohledně toho mám pár nápadů. - Jo?
- Ale prvně se napijeme. - Fakticky?
- Jo, fakticky. - Fajn.
- Vychovala jsem slušňačku? - Ne.
No tak, jsme ve sklepě kostela.
Co tu chceš dělat?
- Na zdraví. - Na zdraví.
Co se teď bude dít?
Takže. Víš, jak pořád říkám, že nenávidím zasraný LA?
Ne.
Ahoj.
- Kde jsi byl? - Promiň. Potřeboval jsem chvilku.
- Umírala jsem strachy. My všichni. - Promiň, já vím.
To je pro tebe.
No tak, otevři to.
Fajn.
Ty jo! Směs bordelu.
Tuhle mušli mám z Cape Cod.
To jsem jel poprvé s tátou na ryby a něco chytil.
A ta mince je z první partie pokeru s Jordanem a jeho kámošema.
Samozřejmě jsem nevyhrál.
Tenhle knoflík je z dědova saka. Vzal jsem si ho po jeho smrti.
A tohle mi dala máma na mým prvním klavírním recitálu.
Je na tom malý E.
Jsou to věci, co si celej život schovávám.
A...
Chci je dát tobě.
Proč?
Po té havárii jsem prý byl ve stavu disociativní fugy.
Sice jsem byl tady, ale vlastně duchem nepřítomnej.
A když jsem tě potkal, tehdy jsem... Poprvé od té havárie jsem něco cítil.
A nechci, aby to vyznělo nějak divně...
ale myslím, že jsem pořád naživu jen díky tobě.
Divnější dárek jsem nedostala. Ale... díky.
Jo.
Našel jsem stovky dopisů adresovaných mně.
Cože?
Jo, byla to fakt náhoda.
Teta se strejdou ty dopisy schovávali.
Jsou jich stovky. Asi se báli, že kdybych je četl, budu vyvádět.
Od koho jsou?
Některý od lidí, co měli někoho v tom letadle.
V dalších mi lidi píšou o Ježíšovi, o józe a hromadě dalších podivností.
U několika jsem si říkal...
Co sis říkal?
Že jde o něco víc než u těch ostatních dopisů.
Že... Že jsou spíš jako volání o pomoc.
Že bychom jim možná měli odepsat nebo něco.
Musíme si ty dopisy úplně všechny přečíst.
Jakože hned.
Čekal jsem, že to řekneš.
Jdeme.
Přísahám, že budu zachovávat Ústavu Spojených států a bránit ji...
O DESET TÝDNŮ POZDĚJI
...proti nepřátelům.
- To slibuji dobrovolně. - To slibuji dobrovolně.
- Dnes a navěky. - Dnes a navěky.
- S úctou ke Spojeným státům. - S úctou ke Spojeným státům.
Blahopřeji.
Představuji vám pana a paní Chenovi.
- Ahoj, co ve škole? - Čau! No, bylo to...
Jak šla ta prohlídka?
Víš co? Fakt skvěle. Udělali mi nabídku.
Cože?
Nechápu to. Tady v LA mě lidi naprosto zbožňujou.
Panebože.
- Ahojky. - Jak se máte?
Ty máš ještě dalšího strejdu?
Nemám.
Tak si přečti tohle.
Překlad titulků: Růžena Svobodová