Hvem er du?
Snakk. Hvem er du?
Hvem er du?
Snakk.
Bestemor?
-Bestemor? -Hva?
Kom ut, jente. Kom ut.
-Var det noen der? -Sånn. Nei.
Cafer gikk vel inn og ut. Jeg vet ikke.
Hvordan skal vi klare dette?
Jeg forventer død rundt hvert hjørne, i hver lyd.
Ikke si sånt.
Du er gravid. Derfor er du så skvetten.
Du er nervøs fordi du skal føde snart.
Ikke vær redd.
De kommer ikke tilbake. De vet ikke at du er her.
Ikke vær redd, kjære. Ikke vær redd.
Ingenting vil skje. Du føder et sunt barn, og det er det.
La oss dekke bordet og spise litt.
-Er det kaldt her? -Litt.
-Sleng på en kubbe. -Ikke før i morgen. Bare to igjen.
Jeg går ut etter middag og samler litt.
Bestemor, du bør ikke gå ut om natten.
Det er alltid natt for meg. For en ting å si.
La meg fortelle deg noe.
Da jeg var ung og fremdeles kunne se, bar jeg mer enn esler kunne,
og alle ble overrasket. Seher, så gammel du har blitt.
Nå klarer jeg bare et par kubber. Å være gammel er fælt.
Lampene er på gulvet ved peisen?
-Ja. -Bra. Vær forsiktig.
Ikke gjør den feilen å løfte dem opp. La dem tro det er bålet i ovnen.
Om det bare fantes kjøtt å mate deg med. Du bærer på et liv. Du må spise.
-Skulle ønske livet endte. -Jeg gir deg juling! Gud forby.
CREATURE
-Hvor kom den fra? -Det er kanin, ikke sant?
Jeg kjente øret dens.
En jeger må ha lagt den igjen for å gjøre en god gjerning.
Selv om landsbyboerne aldri ville giddet.
Og Cafer vet ikke hvordan man fanger en kanin.
La oss lage çullama med den med en gang.
Bestemor, kom inn.
-Jeg ville gjort det om natten… -Hysj, gi deg.
Du jobber så hardt.
Spis egget ditt. Så melker jeg geita og gir deg litt.
Jeg er ikke Cafer.
Jeg vet det.
Er du her for jenta?
Nei.
-Sverg på det. -Jeg sverger.
Jeg skal ikke skade dere.
Jeg er bare en loffer.
Hvem er du? Hva heter du?
Jeg het
İhsan.
Jeg vet ikke hvem jeg er nå.
-Få ta på ansiktet ditt. -Nei.
-Ellers ser jeg deg ikke. Kom hit. -Ikke se meg.
Ikke se meg. Ikke rør meg.
-Er du syk? Er det pesten? -Nei, ikke noe sånt.
Jeg er bare stygg.
Hva så? Jeg ser ikke etter en kjekk ektemann.
Kom hit. Kom.
Å…
Hvem gjorde dette mot deg?
Jeg skal ikke spørre om du ble født sånn, eller ble sånn senere.
Tårene dine er det eneste jeg ser.
Og det er alt jeg vet.
Øynene mine ser ikke ansiktet ditt,
men hjertet mitt ser ditt.
Og det er alt hjertet mitt trenger.
Hvor kom du fra? Hvor skal du?
Ingensteds.
Jeg kom fra ingensteds og går ingensteds.
Ingensteds er en bunnløs brønn.
Den ender aldri.
Bli her en stund. Hvil deg litt.
Seher, har du brød?
Ja!
Bli der!
Ja. Bra jobbet, Cafer. Sånn, ja.
Ikke kom opp til huset. Bare rop.
Ja. Jeg kommer straks. Du tar meg med til naboen.
Ja.
Bestemor, jeg er ved divanen. Her. Jeg bakte brødet.
-Bestemor. -Ja?
Hva om den lofferen sier det til noen?
Hva om noen har sett ham? Hvem er han? Hva gjør vi?
Det går bra.
Jeg går og besøker naboene. Dukker opp. Så de ikke spør etter meg. Ok?
-Hvorfor det? -Hysj. Kom igjen.
Du lar meg være her med…
Greit.
Her. Ta dette.
-Sånn. -Hvor vil du?
Vi drar til Safiye først og så til Hatice.
La oss gå. Kom igjen. Ikke løp! Rolig!
Ikke løp. Rolig.
Esma.
-Ikke frykt meg. -Jeg gjør ikke det. Det går bra.
Du kan dekke til hullet.
Nei, det går bra.
-Hvem gjemmer du deg for? -Alle sammen.
Alle.
-Du? -Jeg også.
For alle sammen.
Alle.
-Hvorfor? -Hvorfor?
Så du meg gjennom det?
Ja.
Jeg ønsket ikke denne babyen. Jeg er ingen skjøge. Fetteren min tvang…
Han er gift. Han ville drepe meg om jeg sa noe.
Da magen vokste, sa de jeg skyldte på dem og banket meg.
Ingen trodde meg. De ville drepe meg. Mamma hjalp meg med å rømme.
Jeg har kjent Seher en evighet. Hun er en fjern slektning.
Brødrene mine, far, onkel, de vil alle drepe meg.
De ser etter meg. Kom hit og spurte etter meg.
Jeg hørte dem fra under den. Hadde jeg ikke kommet hit, ville jeg…
Bestemor startet et falskt rykte.
Sa jeg var hore i Istanbul og at de burde slutte å lete.
Hun måtte si det for å beskytte meg.
Så navnet mitt, ryktet mitt, meg selv…
Alt er svertet.
-Esma? -Hva?
-Det er ikke sånn man blir svertet. -Så hvordan? Jeg er svertet.
Nei.
Det er en løgn fortalt av feige slanger.
Ikke tro dem. Det de gjorde, svertet dem, ikke deg.
Du høres skolert ut. Er du det?
Ikke bry deg om meg. Jeg pratet som en foss.
Har ikke pratet med noen på månedsvis.
Jeg gikk på skole.
Jeg gjorde det, men…
…det har ikke hjulpet noen.
Det har hjulpet meg i dag.
Synes du ikke kragen er for høy, Havva?
Hun skal ha perler, mamma.
-For å vise dem frem. -Slutt. Det er upassende.
Og hvem sier jeg skal bruke dem?
Mitt er bare på øyemål. Om vi bare kunne få se disse perlene…
-Å! -Jeg ville tilpasset kragen, men…
Dere er så skamløse, alle sammen. Havva, ikke gjør som dem. Ikke du.
Kanskje syersken trenger den. Bare lever den gjennom døra.
De var din mors. De vil se vakre ut på Asiye.
Takk, far.
Jeg setter pris…
Vi setter pris på det.
Jeg leverer dem.
-Fru Havva. -Hvordan kan jeg hjelpe deg, herr Ziya?
Far sendte dem så du kan ta en titt på forhånd.
Flott.
Du er sprø! Hvor mange ganger har du passert i dag?
Vent litt.
Takk.
Så mange dager har gått. Kan jeg ikke få se ansiktet ditt?
Har du hørt om forglemmegeiblomster?
Nei. Er det det de heter?
Jeg liker ikke navnet, det får meg til å tenke på å være adskilt.
-Drar du? -Nei, det er ikke det.
Jeg skal ikke be deg vise ansiktet.
Bare ikke dra.
Det gjør jeg ikke. Ikke vær redd.
Jeg plukker andre til deg.
Blomster med finere navn som får en til å tenke på gjenforeninger.
Takk. Disse er vakre.
Vet du hva?
Selv når du ikke kommer med noen, har jeg luktet dem inni meg i dagevis.
Jeg har sommerfugler i magen.
Jeg har aldri følt kjærlighet.
Jeg har hørt om det, men aldri følt det.
Er dette kjærlighet?
Det føles
som alt har skiftet navn, form, smak, duft og farge
siden du kom.
Huset med ett rom er nå et palass.
Ikke lenger et fengsel.
Jeg var redd, nå er jeg ikke det. Jeg gråt, men nå smiler jeg.
Om kjærlighet kan gjøre alt dette, gir jeg den aldri opp,
samme hvordan ansiktet ditt ser ut.
Du…
Du beskriver himmelen, Esma.
Og jeg har sett helvetet.
Der sjeler som aldri kjente kjærlighet, brenner.
Derfor…
Ikke gi meg opp.
Du er den eneste for meg.
Bestemor, vannet mitt har gått. Bestemor.
Hva? Ja. Det går bra.
Vi har ventet dette. Ikke vær redd. Så, så. Ikke vær redd.
Ikke skrik.
Hent bunten og ta av deg underbuksen.
Det er vel varmt vann ved peisen?
-Det er nok lunkent nå. -Enda bedre.
Forsiktig. Ikke skrik. Ingen må høre deg. Gud, hva gjør vi?
-Bestemor. -Ja?
-Slipp meg inn, raskt. -Ok.
Legg pleddet på gulvet.
Esma, du vil ønske å skrike. Bit på dette. Pust gjennom nesen.
Ta i når jeg sier det og press babyen ut.
Ikke bli sjenert fordi jeg er her.
Ja. Sånn.
Nå…
Pust. Inn og ut.
Ta i. Press. Det går bra. Ta i.
Fortsett å puste jevnt. Press.
-Press. -Kom igjen. Press, vær så snill.
Press nå.
Bismillahirrahmanirrahim.
Kjære Gud…
Gud. Bismillahirrahmanirrahim.
Kjære Gud, takk.
Vær stille, sønn.
Jeg sa det til mannen min. Har hørt det ofte.
Vi hadde visst om noen hadde født. Ingen er gravide.
Hun skjuler nok hora som stakk av.
Jeg sa det til Bekir. De må ha hørt det.
De burde dra hora etter håret, så hun får en lærepenge.
Vær stille, sønn.
Det er en baby. Han gråter samme hva vi gjør.
Hva skal vi gjøre?
İhsan, er det noen utenfor?
Nei. Kvinnene var langt unna. De hørte ham ikke.
-Bestemor. -Ja?
Med din tillatelse, og hvis Esma er enig, selvsagt,
tilkall en imam og få ham til å vie oss.
Cafer, ta meg med til imamen.
Du kan løpe denne gangen!
-Løpe? -Ja.
Jeg la lakenet oppå. Du finner det i morgen
og legger det på sengen deres, helt rent.
-Du får meg til å rødme. -Asiye.
Om du har spørsmål om den natten, bare spør, kjære.
-Nei! -Å! Dere har ikke…?
Jeg mente det ikke sånn.
Jeg vet ikke. Vi finner ut av det.
Greit.
Asiye og mamma bestemmer hvem som inviteres til hennakveld.
Vi er nøye med bryllupet, så ingen blir fornærmet.
Vi inviterer så mange vi får plass til.
Vi spør Hüsnü om han vil invitere noen. Han kan sove her.
-Har dere alt dere trenger hos dere? -Ja. Takk, far.
Skulle ønske du hadde alt du trengte for å være glad på mine vegne…
Jeg er glad, sønn. Livet blir ikke alltid som vi ønsker.
Om dette er det livets vei leder til, gjør vi det så vakkert vi kan.
Inviterer vi herr Hamdi?
Han var til stor hjelp. Vi kan sende et telegram med det samme.
Jeg har tenkt på det.
Jeg er takknemlig, men det er vanskelig å reise hit.
Han ville følt seg forpliktet, for sånn er han.
Han måtte reist fra kneipa. Og han ville kjøpt en gave til Asiye.
Det ville blitt finansielt og emosjonelt vanskelig.
Du har rett.
Bryllup kan være upraktiske i den forstand.
Asiye og jeg besøker ham etter bryllupet. Vi tar med en gave og gjør det godt igjen.
-Ziya? -Ja, far?
Jeg spør bare én gang.
Har du brakt ulykke over noen i Istanbul?
Jeg forstår ikke.
Det gjør du, Ziya.
I så fall beskytter jeg deg. Du er barnet mitt, samme hva.
Du er alt for meg. Bare svar meg.
Har noen dødd på grunn av deg?
Tenk på det…
…og si nei.
Si nei.
Si nei, Ziya.
Nei.
Jeg tar det ikke opp igjen.
Cafer, hvem er det?
Rytterne! Det er rytterne, bestemor!
-Hvor skal de? -Huset ditt, bestemor.
İhsan!
Esma!
Vent, nei!
Esma!
Esma! Er du død?
Si noe! Esma!
Esma!
Er du død? Si noe!
Esma!
Er æren deres gjenopprettet?
Jeg kommer tilbake.
Om noe skjer med bestemor eller babyen…
…dreper jeg dere. Om dere gjør den minste skade,
dreper jeg dere alle, en etter en, og etterlater ingen overlevende.
Jeg brenner ned husene deres.
Jeg finner dere om dere så flykter til helvete!
Begrav deres døde.
Cafer.
-Bestemor og babyen. Ta vare på dem. -Takk skal du ha. Takk.
-Bestemor. -Ja?
Jeg kommer tilbake.
-Med Esma. -Hva sier du, İhsan? Har du blitt gal?
Hvor skal du?
-Det er din tur nå. -Nettopp. Det håper jeg.
Se.
Alt er hvitt.
Som deg.
Uskyldig.
Det er ikke slik det ender, min kjære. Vent på meg.
Jeg kommer tilbake.
Vent på meg. Bare vent.
Telegram til deg.
Min gode venn, min bror İhsan.
Hvem var det?
Kom igjen!
-Kom igjen! -Hold sammen!
Fortsett. Vi har akkurat begynt.
Spar på styrken!
Støtt hverandre.
-Kom igjen! -Dra!
-Kom igjen! -Hjelp hverandre! Kom igjen!
-Kom igjen! -Denne veien!
-Kom igjen! -Kom igjen!
Vi lar dere ikke gå sultne!
Kom igjen!
Lojale venner og verdifulle gjester,
takk igjen for at dere beærer oss med deres nærvær
på vår lykkeligste kveld.
For de to hellige gavene livet har gitt meg,
min sønn Ziya og min datter…
Vår datter Asiye, ønsker jeg livslang lykke og velstand.
-Amen. -Amen.
-Måtte min kone hvile i fred. -Måtte hun hvile i fred.
Om Gud vil, ser hun på oss fra himmelen i kveld.
Om Gud vil.
Hüsnü, la oss høre fra deg også.
Bruder skal være sjenerte, men det burde ikke du være.
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Måtte de bli gamle sammen. Måtte de være lykkelige.
Amen.
Mor.
Vi har gitt dem alt vi kan. Måtte Gud gjøre resten.
Amen.
Kom igjen, Ziya!
Jeg…
Jeg vil heller at Asiye taler først.
Fra nå av skal hun alltid få første og siste ord.
Kom igjen, Ziya.
Du får oss til å se dårlige ut overfor konene.
Hysj, din tosk.
Jeg vet at dere lurer på hvorfor jeg sluttet på skolen
og hvorfor vi plutselig tok denne avgjørelsen.
Da min mor forlot denne verden, stolte hun på at vi passet på hverandre.
Men det var tidligere, mye tidligere
at jeg innså,
faktisk da min kjære kone Asiye satte fot i dette huset,
at hun ville bli min øyensten.
Rett etter at jeg ville bli lege og dro,
innså jeg at ingenting ville bli som det hadde vært.
Livet jeg var vant til og elsket, var her,
og jeg forlot det for egne mål.
Jeg tilstår!
Jeg var redd.
For å miste Asiye.
For usikkerheten og mørket i fremtiden som ventet meg.
Men vår kjærlighet seiret.
Så jeg sverger her, foran dere alle, at jeg alltid vil sette Asiye høyt
og beskytte henne.
Gülümser, skynd deg og lag sterk kaffe.
Og få noen til å ta fra ham den drinken.
Jeg tror vi har hørt nok fra deg, sønn.
Det er på tide
at vår vakre Asiye synger noen sanger med sin krystallklare stemme
og spiller lutt. Hva sier du? Bestemors rose!
Nei, da blir jeg for opprømt.
Du vil virkelig bli opprømt i sengen i natt.
Du milde… Ok, da.
Ok. Kom igjen.
Gratulerer.
-Måtte dere bli gamle sammen. -Bra.
-Gratulerer, mitt barn. -Vær gode mot hverandre.
God tur.
-Bra. -Gå sakte og forsiktig frem.
Farvel! Lykke til!
-La meg gjøre det! -Vær så god.
-Kom inn. -Nei!
Åh!
-Ziya… -Min kjære.
Ziya, vent.
Ziya! Ziya, vent.
Du må vaske deg og be først.
Hva?
Jeg lovte bestemor det.
Du må vaske deg og be først.
Ziya! Kom igjen, Ziya. Jeg ber også.
Kom igjen, Ziya.
-Ikke gå noe sted. -Hvor skulle jeg gått, tullebukk?
Asiye? Hvor er du?
Slutt å spøke.
Asiye.
Asiye, hvor er du?
Tekst: Ida Aalborg