Cine ești?
Vorbește! Cine ești?
Cine ești?
Vorbește!
Bunico?
- Bunico? - Da?
Ieși, fată! Ieși!
- Era cineva acolo? - Nu.
Probabil Cafer dă târcoale. Nu știu.
Nu știu cum vom continua.
Aștept moartea după fiecare colț, la fiecare zgomot.
Nu spune asta!
Ești însărcinată. De asta ești așa agitată.
Ești nervoasă fiindcă vei naște în curând.
Nu-ți face griji.
Nu se vor întoarce. Nu știu că ești aici.
Nu-ți face griji, scumpo. Nu-ți bate capul.
Nu vei păți nimic.
O să naști un prunc sănătos și gata.
Să punem masa de-o gustare.
- E frig acolo? - Răcoare.
Aruncă un buștean.
Nu până dimineață. Mai sunt doar două.
O să aduc după masă.
Bunico, n-ar trebui să ieși noaptea.
Pentru mine e mereu noapte, fată.
Hai să-ți spun ceva. Când eram tânără și încă aveam vedere,
cărăm mai mult decât catârii.
Toată lumea era uimită.
Ce ai mai îmbătrânit, Seher!
Acum abia pot duce doi bușteni.
E groaznic să fii bătrân.
Lămpile sunt pe podea, lângă cuptor, nu?
- Da. - Bine. Ai grijă, fată.
Să nu cumva să le ridici.
Să creadă lumea că focul e în cuptor.
De aș avea niște carne să te întremez!
- Porți o viață. Îți trebuie hrană. - Aș vrea să mor.
Vezi să nu te altoiesc, fată! Ferească Domnul!
CREATURA FUGARĂ
MĂ CHEMA ISHAN
De unde e, bunico?
E un iepure, nu?
I-am simțit urechea.
Un vânător l-a lăsat să facă o faptă bună.
Deși sătenii nu s-ar deranja niciodată.
Iar Cafer nu știe să prindă iepuri.
Hai să facem o ciulama.
Intră, buni!
Nu pot noaptea, de la sarcină.
- Cuminte, fată. - Prea te spetești.
Mănâncă oul. Apoi îți dau lapte de capră.
Bunico, nu sunt Cafer.
Știu.
Cauți fata?
Nu.
- Jură! - Jur.
Nu vreau să vă fac rău.
Sunt doar un vagabond, bunico.
Cine ești? Spune-mi cum te cheamă.
Mă chema…
İhsan.
Nu știu cine sunt acum.
- Dă-mi fața! - Nu!
Nu pot să te văd altfel. Haide!
Nu e nevoie.
Nu mă vedea. Nu mă atinge.
Ești bolnav? E molima?
Nimic de genul ăsta.
Sunt doar urât.
Și ce dacă? Doar nu-mi caut crai.
Vino încoace! Haide!
Cine ți-a făcut asta?
Nu te întreb dacă te-ai născut așa sau ai devenit mai târziu.
Lacrimile tale sunt singurul lucru pe care-l văd.
Asta e tot ce știu.
Ochii mei nu-ți văd fața…
dar inima mea o vede pe a ta.
E tot ce am nevoie.
De unde ai venit și unde mergi?
Nicăieri.
Nu vin și nu merg nicăieri.
Nicăieriul e un hău fără fund.
Nu are sfârșit.
Rămâi cu noi o vreme și odihnește-te.
Bunico Seher, ai pâine?
Da!
Așteaptă acolo!
Da. Bravo, Cafer! Așa.
Nu veni la casă. Doar strigă.
Vin imediat să mă conduci la vecini.
Da.
Bunico, stau lângă divan.
Am făcut pâinea.
- Buni. - Da?
Dacă vagabondul spune cuiva?
Dacă l-a văzut cineva?
- Ce să fac? - Totul va fi bine.
Mă duc să vizitez vecinii.
Ca să nu întrebe de mine, bine?
- De ce? - Haide, potolește-te.
Mă lași aici cu el!
Bine.
Poftim!
- Ia! - Unde vrei să mergi, buni?
Mergem la Safive, apoi la Hatice.
Să mergem! Haide!
Nu mai fugi! Încet!
Nu fug. Încet.
Esma.
- Să nu-ți fie frică de mine. - Nu mi-e. E bine.
Poți acoperi gaura.
Nu, e în regulă.
- De cine te ascunzi? - De toți. De toată lumea.
- Tu? - Și eu.
De toți și toată lumea.
- De ce? - De ce?
M-ai văzut prin firidă?
Da.
N-am vrut copilul ăsta. Nu-s ușuratică, dar vărul meu m-a forțat.
E căsătorit și a zis că mă omoară.
Când mi s-a umflat burta, a zis că nu e al lui și m-a bătut.
Nimeni nu m-a crezut. Mă voiau moartă. Mama m-a ajutat să scap.
Bunica Seher e o rudă îndepărtată pe care o știu de mică.
Frații mei, tata și unchiul vor să mă omoare.
Mă caută. Au întrebat aici de mine.
I-am auzit de sub podea.
Dacă nu veneam aici…
Buni a răspândit un zvon fals.
A zis că m-am făcut târfă la Istanbul și să nu mă mai caute.
A spus-o ca să mă protejeze.
Deci numele meu, reputația mea…
Totul e întinat.
- Esma. - Ce?
Nu așa te întinezi.
Cum altfel? Sunt întinată deja.
Nu.
E o minciună spusă de șerpi lași.
Nu-i crede. Doar pe ei îi întinează faptele lor.
Vorbești ca un om învățat. Ai făcut școală?
Nu-mi da seamă. Ți-am făcut capul calendar.
Nu am vorbit cu nimeni luni de zile.
Am fost la școală.
Da, dar…
N-am ajutat pe nimeni.
M-ai ajutat pe mine azi.
Nu e prea sus gulerul, Havva?
Va purta perle, mamă.
- Să se vadă mai bine. - Termină! Nu se cuvine.
Și cine spune că o să le port?
Îmi dau și eu cu presupusul.
Dacă am vedea perlele alea faimoase…
Aș adânci decolteul pe măsură.
Mari nerușinate mai sunteți!
Havva, nu te lua și tu după ele.
I-ar putea trebui croitoresei. Dă-i astea din prag.
Au fost ale mamei tale. O să-i stea minunat lui Asiye.
Mulțumesc, tată. Îți sunt recunoscător.
Amândoi suntem.
I le duc.
- Dnă Havva. - Cum vă pot ajuta, dle Ziya?
Tata le-a trimis să le vedeți din timp.
Minunate!
Te-ai țicnit de tot, Cafer? De câte ori ai trecut azi pe aici?
Stai așa!
Mulțumesc.
A trecut atât de mult timp. De ce nu mă lași să-ți văd fața?
- Ai auzit de florile Nu-mă-uita? - Nu.
Așa se numesc?
Nu-mi place. Îmi inspiră despărțire.
- Pleci? - Nici vorbă!
Bine, nu mai cer să-ți văd fața.
Doar nu pleca.
Nu plec, nu-ți face griji.
O să-ți culeg alte flori.
Flori cu nume mai drăguțe,
să ne gândim la apropiere.
Mulțumesc. Sunt superbe.
Știi ce?
Și când nu-mi aduci flori,
tot le simt mirosul în suflet cu zilele.
Am fluturi în stomac.
N-am cunoscut iubirea.
Am auzit de ea, dar n-am simțit-o.
Așa e iubirea?
Simt că totul s-a schimbat, numele, forma, gustul…
mirosul și culoarea.
De când ai venit tu.
Casa asta cu o cameră a devenit palat.
Nu mai e închisoare.
Mi-era frică înainte, dar nu îmi mai e.
Plângeam și acum zâmbesc.
Dacă iubirea e capabilă de toate astea,
n-o să renunț la ea niciodată,
indiferent cum arată fața ta, İhsan.
Tu…
Descrii paradisul, Esma.
Și am văzut iadul.
Unde ard sufletele care n-au cunoscut iubirea.
De aceea…
nu renunța la mine.
Tu ești aleasa mea.
Bunico, mi s-a rupt apa. Buni!
Ce? Da. Va fi bine, fată.
Ne așteptam. Nu-ți fie frică.
Stai așa. Nu te speria.
Să nu țipi, fată. Nu urla!
Ia cârpele și dă-ți jos lenjeria.
E apă caldă lângă cuptor, da?
- Cred că e călâie. - Mai bine.
Ai grijă. Nu țipa.
Să nu te audă nimeni. Ce ne facem?
Buni, dă-mi drumul înăuntru.
Bine. Întinde pătura pe podea.
Esma, o să vrei să țipi.
Mușcă asta și respiră pe nas.
Împinge copilul afară când îți spun eu.
Nu te sfii din cauza mea.
Da. Așa.
Acum… Respiră. Inspiră și expiră.
Împinge. Cu putere.
Împinge. Merge bine. Hai!
Respiră în ritm normal.
Împinge!
- Împinge! - Împinge, fata mea.
Împinge!
În numele lui Allah!
Doamne!
În numele lui Allah!
Slavă lui Allah!
Taci, fiule.
I-am spus și soțului. L-am auzit des.
Am fi știut dacă năștea cineva. Nu avem însărcinate aici.
Probabil că o ascunde pe târfa fugară.
I-am spus lui Bekir să trimită vorbă.
Să-i smulgă părul din cap, să se învețe minte.
Taci, fiule.
E bebeluș. Va plânge indiferent ce facem.
Ce să facem?
İhsan, e cineva afară?
Nu. Femeile erau departe. Nu l-au auzit.
- Buni. - Da?
Cu permisiunea ta
și dacă e și Esma de acord, desigur,
cheamă un imam să ne căsătorească.
Cafer, du-mă acasă la imam.
Poți alerga de data asta!
- Să alerg? - Da.
Am pus cearșafurile deasupra.
Le găsești aici dimineața,
să ai curate a doua zi.
Bunico, mă faci să roșesc.
Asiye.
Dacă ai întrebări despre noaptea asta, întreabă fără rușine.
- Nu. - Doar nu ați…
Nu, bunico, nici vorbă de așa ceva.
Nu știu ce să zic. Ne descurcăm noi.
Bine.
Asiye și mama vor decide pe cine invită la seara cu henna.
Să fim atenți, să nu jignim pe nimeni.
Vom invita cât de mulți oameni încap aici.
Să-l întrebăm pe Husnu pe cine invită.
Poate dormi aici.
Aveți toate cele trebuincioase acasă?
Da. Mulțumesc, tată.
Aș fi vrut și tu să fi fost mai mulțumit cu mine…
Sunt foarte fericit, fiule.
Viața nu merge mereu cum îți imaginezi.
Dacă aceasta este calea pe care ne-a adus viața,
o vom face cât mai frumoasă posibil.
Îl invităm pe dl Hamdi?
Ți-a fost de mare ajutor, doar.
Putem trimite o telegramă.
M-am gândit la asta. Îi sunt recunoscător, dar îi va fi dificil să vină aici.
Și se va simți obligat, fiindcă așa-i e caracterul.
Va lăsa magazinul.
Și o să-i cumpere dar lui Asiye.
Îi va fi greu emoțional și financiar.
Ai dreptate.
Nunțile pot fi incomode pentru oameni.
Voi merge cu Asiye în vizită la el după nuntă.
Îi ducem daruri și ne achităm față de el.
- Ziya? - Da, tată?
Te întreb o singură dată.
Ai ruinat pe cineva la Istanbul?
Nu înțeleg.
Ba înțelegi, Ziya.
Dacă da, te voi proteja.
Ești copilul meu, orice ar fi.
Ești totul pentru mine.
Răspunde-mi.
A murit cineva din cauza ta?
Gândește-te…
și spune „nu”.
Spune „nu”.
Zi „nu”, Ziya.
Nu.
Nu mai aduc în discuție.
Cafer, cine e acolo?
Sunt călăreți, bunico!
- Unde merg? - La casa ta, bunico.
İhsan!
Esma!
Stai, nu!
Esma!
Ai murit?
Spune ceva! Esma!
Esma!
Ești moartă? Spune ceva!
Esma!
V-ați recăpătat onoarea?
Voi reveni.
Dacă bunica sau copilul pățesc ceva…
vă omor pe toți.
Dacă le mișcați un fir de păr…
vă fac de petrecanie unul câte unul
și nu las pe nimeni în viață.
Vă dau foc la case.
O să vă găsesc și dacă fugiți în iad!
Acum îngropați-vă morții.
Cafer.
Bunica și copilul. Ai grijă de ei.
Mulțumesc, unchiule. Mulțumesc.
- Buni. - Da?
O să mă întorc.
Cu Esma.
Ce spui, İhsan? Ai înnebunit? Unde te duci?
Adu henna, mamă
Bagă degetul în ea, mamă
Sunt doar un oaspete în seara asta
Ia-mă să dorm la sânul tău, mamă
- E rândul tău acum. - Așa sper.
Părul liber, picioarele goale
Pornesc la drum pe timp de iarnă
Uite!
Totul e alb.
Ca tine.
Pur.
Nu așa se sfârșește, iubirea mea.
Așteaptă-mă. Mă voi întoarce.
Așteaptă-mă. Ai răbdare.
Aveți o telegramă.
Prietenul meu bun, fratele meu İhsan.
Cine era?
Haideți!
- Haide! - Rămâneți împreună!
Țineți pasul! Abia ne-am pornit.
Păstrați-vă puterea!
Sprijiniți-vă reciproc.
- Haide! - Continuați să trageți! Ajutați-vă!
- Haide! - Pe aici!
- Haide! - Haide!
Nu vă lăsăm să faceți foamea!
Credincioși prieteni și oaspeți de vază,
vă mulțumesc din nou
pentru prezența alături de noi în cea mai fericită seară.
Celor două daruri sacre pe care mi le-a dăruit viața,
fiului meu Ziya și fiicei mele…
adică fiicei noastre, Asiye,
le doresc o viață ferice și prosperă.
- Amin! - Amin!
- Și soția mea să se odihnească în pace. - Da!
Cu voia Domnului, ne privește din cer acum.
Cu voia Domnului.
Husnu, vorbește și tu, te rog.
Miresele ar trebui să fie timide, dar nu și tu.
Nu știu ce să spun, domnule.
Să îmbătrânească împreună!
- Să fie plini de fericire. - Amin!
- Mamă. - Le-am oferit tot ce am putut.
Domnul să facă restul.
Amin!
Haide, Ziya!
Prefer să vorbească Asiye prima.
De acum, o voi lăsa să aibă primul și ultimul cuvânt.
Vă rog, dle Ziya.
Dle Ziya, ne faceți să picăm rău de față cu nevestele.
Taci, zevzecule!
Știu că vă întrebați de ce am lăsat școala.
Și de ce am luat decizia asta bruscă.
Când mama a părăsit lumea asta,
a avut încredere în noi.
Dar cu mult mai devreme înainte…
mi-am dat seama, când scumpa Asiye a călcat la noi în casă…
că va fi lumina ochilor mei.
După ce am decis să plec să mă fac medic,
mi-am dat seama că nimic nu va fi la fel.
Că viața pe care o iubeam este aici.
Și renunțasem la ea pentru ambițiile mele.
Mărturisesc!
Mi-a fost frică.
Să o pierd pe Asiye.
De nesiguranța și întunericul care mă așteptau în viitor.
Dar iubirea noastră a învins.
Așa că jur, în fața tuturor aici prezenți,
că o voi prețui și proteja pe Asiye pentru totdeauna.
Gülümser, fă cafea tare.
Și pune pe cineva să-i ia paharul.
Cred că am auzit destule cuvinte, fiule.
E timpul ca fermecătoarea Asiye să ne cânte cu vocea ei cristalină
acompaniată la lăută.
Ce zici? Floricica bunicii!
O să mă agit prea tare, bunico.
O să vezi tu agitație la noapte!
Doamne! Bine, atunci.
Bine. Haide!
Tu ești stăpânul
Simțurilor trupului meu
Tu ești stăpânul
Simțurilor trupului meu
Tu ești remediul, domnule
Pentru boala mea
Tu ești remediul, domnule
Pentru boala mea
Felicitări!
- Să îmbătrâniți împreună, copii! - Da!
- Felicitări, copiii mei! - Fiți bun unul cu celălalt.
Drum bun!
Mergeți încet și cu atenție!
La revedere! Noroc bun!
- Lasă-mă pe mine. - Dă-i!
- Intră. - Nu!
- Ziya… - Draga mea…
Ziya, așteaptă.
Trebuie să te speli și să spui rugăciunile.
Ce?
I-am promis bunicii.
Întâi spălarea și rugăciunile.
Ziya! Haide, Ziya!
O să mă rog și eu.
Hai, Ziya.
- Să nu cumva să pleci. - Unde să mă duc, prostuțule?
Asiye? Unde ești?
Nu te prosti!
Asiye.
Asiye, unde ești?