Хто ти?
Кажи. Хто ти?
Хто ти?
Говори.
Бабусю?
-Бабусю? -Га? Ой.
Виходь, дівчинко. Виходь.
Там хтось був?
Там. Ні.
Мабуть, Джафер заходить і виходить. Не знаю.
Не знаю, як нам так далі.
Я чекаю смерті за кожним рогом, у кожному шумі.
Не кажи так.
Ти вагітна. Тому ти така стривожена.
Ти нервуєшся, бо скоро народжувати.
Не хвилюйся.
Вони не повернуться. Вони не знають, що ти тут.
Не хвилюйся, люба. Не хвилюйся.
Нічого не станеться.
Ти народиш здорову дитину, і все.
Накриймо стіл
і поїмо трохи.
-Будинок охолонув? -Трохи.
Кинь колоду.
Не до ранку. Лишилося тільки дві.
Я піду після вечері і зберу трохи.
Бабусю, не варто виходити вночі.
Для мене завжди ніч. Скажеш таке.
Дай-но дещо скажу.
Коли я була молодою і ще бачила,
я могла носити більше за віслюків,
і всі були вражені.
О, Сехер, скільки ж тобі років стало.
Нині можу нести хіба кілька колод.
Старість — це жахливо.
Послухай, лампи на підлозі біля плити?
-Так. -Добре. Обережно, дівчинко.
Не роби помилку і не піднімай їх.
Хай думають, що це вогонь у печі.
Якби ж було трохи м'яса, щоб нагодувати тебе.
Ти носиш життя. Мусиш їсти.
Якби ж моє життя закінчилося.
Дівчинко, я тобі дам! Не доведи боже.
СТВОРІННЯ
«МЕНЕ ЗВАЛИ ІХСАН».
Бабусю, звідки це?
Це ж кролик, так?
Я відчула його вухо.
Якийсь мисливець залишив його, щоб зробити добру справу.
Хоча селяни б цього не зробили.
А Джафер не зловив би кролика.
Зробімо з нього чуламу.
Бабусю, заходь.
-Якби не вагітність, я б чекала ночі… -Дівчинко. Припини.
Я додаю тобі клопоту.
З'їж яйце. Тоді я подою козу і дам тобі молока.
Бабусю, я не Джафер.
Я знаю.
Через дівчину тут?
Ні.
-Присягнися. -Присягаюся.
Я не заподію вам зла.
Я просто волоцюга, бабусю.
Хто ти? Назви своє ім'я.
Мене звали
Іхсан.
Я не знаю, хто я тепер.
-Дай торкнутися лиця. -Не треба.
Інакше я тебе не побачу. Іди сюди.
Краще мене не бачити.
Не дивись на мене. Не торкайся мене.
Ти хворий? Це через епідемію?
Ні, це інше.
Просто я огидний.
То й що?
Я ж не шукаю собі красеня-чоловіка.
Іди сюди. Ходи.
Хто це зробив із тобою?
Хто це зробив?
Я не питатиму, чи ти народився таким, чи став таким.
Я бачу лише твої сльози.
Це все, що я знаю.
Мої очі не бачать твого обличчя,
але моє серце бачить твоє серце.
І цього досить моєму серцю.
Звідки ти прийшов? Куди прямуєш?
Нікуди.
Я нізвідки та нікуди не йду.
Нікуди — це бездонна криниця.
Цьому немає кінця.
Залишся з нами на якийсь час. Відпочинь.
Бабусю Сехер, у тебе є хліб?
Так.
Стій там!
Так. Молодець, Джафере. Отак.
Не підходь до будинку. Просто кричи.
Так. Я зараз вийду. Відведеш мене до сусіда.
Так.
Бабусю, я біля дивана.
Ось. Я зробила хліб.
-Бабусю. -Так?
А якщо цей волоцюга комусь розповість?
А якщо хтось бачив його?
Хто він? Що робити?
Усе буде добре.
Я піду навідаюся до сусідів, дівчинко.
З'явлюся. Щоб вони про мене не питали.
-Навіщо це? -Та годі.
Залишивши мене тут із ним…
Гаразд.
Ось. Візьми.
-На. -Куди відвести тебе, бабусю?
Спершу підемо до Сафіє, а потім до Гатідже.
Ходімо. Давай.
Не біжи! Повільно!
Не біжи. Повільно.
Есмо.
Не бійся мене.
Я не боюся. Усе гаразд.
Можеш закрити дірку.
Ні, все гаразд.
Від кого ти ховаєшся?
Від усіх.
Від кожного.
-А ти? -Я теж.
Від усіх.
Від кожного.
-Чому? -Чому?
Ти бачив мене крізь це?
Так.
Я не хотіла цю дитину.
Я не розпусниця. Мій кузен змусив…
Він одружений. Сказав, що вб'є, якщо я розкажу.
Коли живіт почав рости, вони сказали, що я притиснула їх до стіни
і побили мене.
Мені не повірили.
Мене хотіли вбити. Мама допомогла втекти.
Я знала її бабусю Сехер. Вона далека родичка.
Мої брати, тато, дядько хочуть мене вбити.
Вони мене шукають. І сюди приходили й питали.
Я чула їх з-під цього.
Якби не це місце, мене б…
Бабуся пустила чутки.
Сказала, що я повія в Стамбулі, і вони мають припинити шукати.
Вона мала це сказати, щоб захистити мене.
Отже, моє ім'я, моя репутація, я сама…
Заплямовані.
-Есмо? -Що?
Це не ти заплямована.
А як інакше? Я заплямована.
Ні.
Це брехня боягузливих змій.
Не вір їм. Те, що вони зробили, заплямувало їх, а не тебе.
Схоже, ти й сам пройшов через це. Правда?
Не зважай на мене. Я заговорила тебе.
Я давно ні з ким не розмовляла…
Я ходив до школи.
Ходив, але…
це нікому не допомогло.
Мені подарувало гарний день.
Комір не зависокий, Хавво?
На ній будуть перли, мамо.
-Щоб їх було видно. -Припини, дівчинко. Це непристойно.
Хто сказав, що я їх точно одягну?
Прочитала по очах.
Якби ж побачити ті славнозвісні перли…
Я б відрізала комір відповідно.
Ви всі такі безсоромні.
Хавво, не ставай на їхній бік.
Швачці може знадобиться. Передай через двері.
Вони належали твоїй матері. Вони пасуватимуть Асіє.
Дякую, батьку.
Дякую.
Дякуємо.
Я віднесу їх.
-Пані Хавво. -Я вас слухаю, пане Зіє.
Батько передав, щоб ви подивилися завчасно.
Чудово.
Джафере, ти геть не в собі! Скільки можна ходити?
Чекай.
Дякую.
Стільки днів минуло. Дозволь мені вже побачити твоє лице?
Ти чула про квіти незабудки?
Не чула.
Так вони називаються?
Мені ця назва не подобається. Це нагадує про розставання.
Ти йдеш?
Ні, річ не в тім.
Я не проситиму показати обличчя.
Тільки не йди.
Не піду. Не хвилюйся.
Я оберу для тебе інші квіти.
Квіти з приємною назвою,
що нагадуватиме про возз'єднання.
Дякую.
Вони прекрасні.
Знаєш що?
Навіть коли ти не приносиш квіти,
я кілька днів відчуваю їхній запах.
У мене метелики в животі.
Я ніколи не знала кохання.
Я чула про нього, але не відчувала.
Це кохання?
Усе ніби
змінило назву, форму, смак,
запах і колір
відколи ти приїхав.
Цей однокімнатний дім — тепер палац.
Це вже не в'язниця.
Раніше я боялася, а тепер ні.
Тоді я плакала, тепер усміхаюся.
Якщо кохання таке творить,
я не відмовлюся від нього,
байдуже, яке в тебе обличчя, Іхсане.
Ти…
описуєш рай, Есмо.
А я бачив пекло.
Там, де палають душі, які ніколи не знали кохання.
Тому
не кидай мене.
Ти — єдине, що в мене є.
Бабусю, у мене відійшли води. Бабусю.
Га? Так. Усе гаразд, дівчинко.
Ми цього чекали. Не бійся.
Ось. Не бійся. Ось.
Дівчино, не кричи. Не кричи.
Візьми торбинку і знімай труси.
Біля плити є гаряча вода?
-Має бути теплою. -Навіть краще.
Обережно, дівчинко. Не кричи.
Ніхто не має почути. Боже, що робити?
-Бабусю. -Так?
-Впусти мене, швидко. -Гаразд.
Ковдру поклади на підлогу.
Есмо, ти захочеш кричати.
Затисни в зубах. Дихай через ніс.
Напружся, коли я скажу, і виштовхуй дитину.
Не соромся, що я тут.
Так. Ось.
Тепер…
Дихай. Вдих і видих.
Напружся. Тужся.
Тужся. Усе гаразд. Напружся.
Тримай дихання.
Тужся.
-Тужся. -Давай, дівчинко. Прошу, тужся.
Тепер тужся.
Боже милостивий.
Боже милий.
Господи. Боже милий.
Боже, дякую.
Тихо, синку.
Я теж сказала чоловікові. Я не раз це чула.
Ми б знали, якби хтось народив. Ніхто тут навіть не вагітний.
Вона, мабуть, ховає повію, яка втекла.
Я вчора сказала Бекиру. Вони вже знають.
Хай блудницю тягатимуть за пасма, щоб вона засвоїла урок.
Тихо, синку.
Це дитина. Він плакатиме, що б ми не робили.
Що робити?
Іхсане, хтось є надворі?
Ні. Жінки були далеко. Вони його не чули.
-Бабусю. -Так?
З твого дозволу,
і, звісно, якщо Есма погодиться,
поклич імама, щоб він одружив нас.
Джафере, відведи мене до будинку імама.
Цього разу можеш бігти!
-Бігти? -Так.
Я поклала простирадла зверху.
Візьмеш вранці
і покладеш на ліжко, усе чисте.
Ти змушуєш мене червоніти.
Асіє.
Якщо маєш питання про цю ніч, просто запитай мене, люба.
-Ні. -Ой! Ви ще не…
Бабусю! Я не в цьому сенсі.
Не знаю. Ми розберемося.
Гаразд.
Асіє з мамою вирішать, кого запросити на ніч хни.
Добре подумай, щоб ніхто не образився.
Ми запросимо сюди якнайбільше людей.
Запитаймо в Гюсню, кого б він запросив.
Спатиме тут у шлюбну ніч.
У тебе в будинку є все необхідне?
Так, дякую, батьку.
От би й у тебе було все для щастя, але…
Я щасливий, синку.
Життя не завжди таке, як ми хочемо.
Якщо це шлях, по якому веде нас життя,
ми зробимо його максимально прекрасним.
Ми запросимо пана Гамді?
Він тобі дуже допоміг врешті-решт.
Можна надіслати телеграму.
Я думав про це.
Звісно, я вдячний йому,
але йому буде важко приїхати сюди.
І він почувався б зобов'язаним, бо він така людина.
Його не буде в крамниці. І він точно купив би подарунок Асіє.
Йому було б важко фінансово й емоційно.
Твоя правда.
Весілля не завжди зручні.
Ми з Асіє відвідаємо його після весілля.
Ми принесемо йому подарунок і все владнаємо.
-Зіє? -Так, батьку?
Я запитаю лише раз.
Ти приніс руйнування комусь у Стамбулі?
Я не розумію.
Розумієш, Зіє.
Якщо так, я тебе захищу.
Ти моя дитина.
Ти для мене все.
Відповідай.
Через тебе хтось помер?
Подумай про це…
і скажи «ні».
Скажи «ні».
Скажи «ні», Зіє.
Ні.
Я більше про це не говоритиму.
Джафере, хто це?
Вершники! Це вершники, бабусю!
-Куди вони прямують? -До твого дому, бабусю.
Іхсане!
Есмо!
Чекай, ні.
Есмо!
Ти мертва?
Скажи щось! Есмо!
Есмо!
Ти мертва? Скажи щось!
Есмо!
Ваша справедливість узяла гору?
Я повернуся.
Якщо щось станеться з бабусею чи дитиною…
я вас усіх уб'ю.
Якщо з них хоч волосина впаде,
я всіх вас уб'ю, одного за одним,
нікому не вижити.
Я спалю ваші будинки.
Я знайду вас навіть у пеклі!
А тепер поховайте мертвих.
Джафере.
Бабуся і дитина. Подбай про них.
Дякую, дядьку. Дякую.
-Бабусю. -Так?
Я повернуся.
З Есмою.
Що ти кажеш, Іхсане? Ти збожеволів?
Ти куди?
Принеси хну, мамо
Занур палець, мамо
Я сьогодні лише гостя
Вклади мене спати в себе на грудях, мамо
-Тепер твоя черга. -Саме так. Сподіваюся.
Волосся відкрите, ноги босі
Я вирушила в путь у зимовий день
Дивись.
Усе біле.
Як ти.
Невинне.
Це не кінець, кохана.
Чекай на мене.
Я повернуся.
Чекай на мене.
Лиш зачекай.
Вам телеграма.
Мій добрий друже, мій брате Іхсане.
Хто це був?
Давайте!
-Ну ж бо! -Тримайтеся разом!
Тримайте темп. Це тільки початок.
Бережіть сили!
Підтримуйте один одного.
-Давайте! -Тягніть!
-Давайте! -Допомагайте один одному!
-Ну ж бо! -Сюди!
-Давайте! -Давайте!
Ми не дамо вам зголодніти!
Ну ж бо!
Вірні друзі та шановні гості,
ще раз дякую,
що вшанували нас своєю присутністю
у нашу найщасливішу ніч.
За два священні дари мого життя:
за сина Зію
і мою доньку…
нашу доньку Асіє,
бажаю вам щастя й процвітання.
-Амінь. -Амінь.
-І хай дружина спочиває з миром. -Земля їй пухом.
Якщо Божа воля, вона сьогодні дивиться на нас з небес.
Якщо Божа воля.
Гюсню, прошу і тебе сказати.
Наречені мають бути сором'язливими, але не ти.
Не знаю, що сказати.
Хай вони старіють разом.
Хай щастя їм буде.
Амінь.
Мамо.
Ми дали їм усе, що могли.
Нехай Господь зробить решту.
Амінь.
Ну ж бо, Зіє!
Краще,
нехай Асіє говорить першою.
Відтепер я завжди дозволятиму їй казати перше і останнє слово.
Прошу, кажи, пане Зіє.
Пане Зіє, ти виставляєш нас у поганому світлі.
Замовкни, дурню.
Знаю, вас усіх цікавить, чому я покинув навчання
і чому ми раптом ухвалили це рішення.
Коли мама покинула цей світ,
вона довірила нас одне одному.
Але ще задовго до цього
я зрозумів,
насправді, коли моя дорога дружина Асіє ступила в цей дім,
що вона буде радістю мого ока.
Невдовзі після того, як я вирішив стати лікарем, і пішов,
я побачив, що як раніше, вже ніколи не буде.
Життя, до якого я звик і любив, було тут,
і я кинув його заради своїх цілей.
Зізнаюся!
Я боявся.
Втратити Асіє.
Невизначеності й темряви майбутнього, яке чекало на мене.
Але наша любов перемогла.
Тому перед усіма вами я присягаюся,
що я завжди буду дорожити Асіє
і захищати її.
Ґюлюмсер, приготуй міцну каву.
Нехай хтось забере в нього цей напій.
Думаю, від тебе вже достатньо слів, синку.
Саме час,
щоб наша красуня Асіє заспівала нам своїм кришталевим голосом
і заграла на лютні.
Що скажеш?
Бабусина трояндо!
Бабусю, ні. Я надто захоплююся.
Справжнє захоплення буде сьогодні в ліжку.
Боже… Ну, гаразд.
Гаразд. Давай.
Ти — господар
Настрою мого тіла
Ти — господар
Настрою мого тіла
Ти — ліки, пане
Від моєї хвороби
Ти — ліки, пане
Від моєї хвороби
Вітаю.
-Старійте разом, дитя моє. -Гаразд.
-Вітаю, моя дитино. -Будьте добрі одне до одного.
Безпечної подорожі.
-Гаразд. -Їдь повільно та обережно.
Бувай! Удачі!
-Дозволь мені. -Давай.
-Заходь. -Ні!
Ой!
-Зіє. -Моя люба.
Зіє, зачекай.
Зіє! Зіє, зачекай.
Спершу треба помитися та помолитися.
Що?
Я обіцяла бабусі.
Спершу треба помитися і помолитися.
Зіє! Давай, Зіє.
Слухай, я теж помолюся.
Давай, Зіє.
Нікуди не йди.
Куди я дінуся, дурню?
Асіє?
Де ти?
Годі жартувати.
Асіє.
Асіє, де ти?
Переклад субтитрів: Дарина Полякова