S nikým jsem nemluvil,
protože nechci, aby to někdo pochopil.
Nechci, aby mě někdo chápal.
Za žádných okolností nechci od tohoto světa pochopení.
Kromě snad jedné osoby.
Ta chápe, že to není možné pochopit.
ACH, TA HELA II.
8. díl: Horizont událostí
Tak tedy...
My máme tu dívku, která utekla.
- Pardon? - Našli jsme tu pohřešovanou holku.
Nastoupila k nám do auta.
Učila nás francouzštinu, kradla nám peníze.
Vymýšlela si spoustu věcí, nacvičovala na taneční vystoupení.
Jaká dívka?
Tahle dívka.
- Ano, ale kde je ta dívka? - Ne.
- Ne kde. Ta dívka. - Ta dívka.
- Která dívka? - Někde tu musí být.
- Kde? - Nevím. Někde.
Právě tu byla. Opravdu.
Chcete, abych tu dívku našel?
Je pohřešovaná, protože jste ji ztratili?
Ne, ne. Byla pohřešovaná předtím.
Takže byla ztracená a pak jste ji ztratili?
Ano. Ta dívka.
Z televize.
Jste v pořádku?
- Ano. Ano? - Jsem v pořádku.
- Ano. - Jsme v pořádku.
Tak dobře. Stála u cesty.
Měli jsme se jí zbavit už dávno. Já vím.
Ale lhala nám! Celou tu dobu!
A pořád si vymýšlela ten svůj jazyk!
Seženu vám lékaře.
Děkuju, že jste se s námi podělili
o své nejstrašnější myšlenky posledních 24 hodin.
Teď už to může být jen lepší.
Než nás Kriss vezme na jógu v rytmu Iron Maiden,
mám pro nás všechny ještě jedno malé cvičení.
Ráda bych, abyste každý položil této osobě jednu otázku.
Milý dr. Berg-Berthe, jakou máte pro Madlen otázku?
- To není otázka. - Může to být něco jednoduchého.
- Ano. - Ano.
Jaké bude počasí?
To je blbá otázka. Musí to mít něco společného s tebou.
Jak získám kontrolu?
Když si ji koupíš na internetu a pak ji vyhodíš do koše.
- Kdo má ještě otázku? - Jak se zklidním?
To je úplně snadné.
Vezmeš si sklenici plnou mléka.
Potom tam zamícháš kakao.
Pak do něj dáš tyčinku Bounty a počkáš hodinu.
Během té doby neděláš nic, jen čekáš, než se tyčinka rozpustí.
Potom to všechno prsty rozmačkáš a vypiješ velkým brčkem.
Během toho se můžeš dívat na tiktok, jestli chceš.
A ty?
Proč nemluvíš?
Nechce se mu.
Myslíš, že nemluvit je super?
Radši ho nech.
Tak hodně štěstí!
Dík.
A děkuju ti, žes mě neznásilnil, nerozčtvrtil a nehodil do příkopu.
Měla jsi štěstí.
Jestli se někdy dostanu do Tibetu, budu pozdravovat tvýho tátu.
Bylo zajímavé setkat se s potomkem svaté rodiny.
Potkat motorkáře bylo taky zajímavé.
Dávej na sebe pozor.
A tak jsem se chtěla zeptat...
Cvičte dál, hned se vrátím.
Co se ti stalo?
- Roland. - Roland.
Roland, ne Ronald.
- Pořád říkáš Ronald. - Roland von Wels.
- Jsem tvoje žena, Inga. - Inga.
Řekli jsme, že tě z náboženských důvodů chceme pohřbít znovu.
Dobře, dokumenty...
se zdají být v pořádku.
Bůh se vám za to odvděčí.
Ano, teď hlavně děkuji já vám, pane Wels.
Von.
Ano, děkuji, paní Welsová.
Rádo se stalo.
Pověsíme tady plaketu s poděkováním
za ten velmi štědrý dar.
Bylo nám potěšením.
Ano.
Dobře se bavte.
Nevěděla jsem, že umíš plakat na povel.
Umím i jiné věci na povel.
To nechce nikdo vědět.
Tak, a teď jsme tady.
Pondělí, úterý a středa odpoledne jsou ještě volné.
- Dobře. - Středa odpoledne také.
Od úterý do středy by se tedy dalo podniknout něco delšího.
Umí všichni plavat? Hloupá otázka, ale...
Jo.
Dobře, co budeme tenhle týden dělat?
Já bych se všemi strašně rád jel do Holandska.
- Mají tam zábavní park Primel. - To je skvělé.
V pátek máme v plánu karaoke s písněmi o bolesti.
- Dobře. - Bezva.
A teď k tabletám.
Každý si vezme, co chce.
Arno, co bys chtěl ty?
Rád bych něco, co mě na večer pěkně utlumí.
- Doporučila bych Tavor. - Celé balení, prosím.
Paráda, díky.
- Franzi. - Ne, teď nic, díky.
Pro vás, dr. Berg-Berthe? Nejspíš párkrát placebo?
Ne, rád bych něco na povzbuzení.
Ale jistě. Proč bychom neměli brát léky, které chceme?
Kdo říká, že jsou dobré, nebo špatné?
Na klinice s vlastní samosprávou
si každý může vzít to, co mu právě přijde po chuti.
Pro tebe?
A jedeme dál.
Kriss.
- Pro tebe sedativum, předpokládám? - Rozhodně.
Ano, ano, ano!
Taneční hvězdy našeho tábora Dance Stars.
Než nám porota oznámí,
která z vás se stane gigahvězdou,
po krátké přestávce zahraje
nezaměnitelná a nepřekonatelná skupina Juli!
Netuším.
Holky z tábora Dance Stars!
Jsem Helene Sternbergová. Chcete vidět můj tanec?
- Aaricu. - Helene.
- Ahoj. - Ahoj.
Jsem rád, žes mohla přijít.
Jistě.
Už jsem nám objednal ústřice.
- Jo. - Ústřice! Miluju ústřice!
Jíš je pravidelně?
Dokonce bych řekla, že je jím víc než pravidelně.
Víš...
Na univerzitě jsem měla přezdívku Ústřicová dáma.
Protože je tak ráda otvírám a dívám se, co je uvnitř.
To je dobře, protože v tomhle podniku je podávají neotevřené.
- Ano. - A nechají ti tu tohle.
- Bílé víno? - Ano.
Jako by říkali: "Teď je to na vás!"
To není žádný problém.
Myslíš, že to zvládneš?
Dokaž to.
Promiň.
Promiň mi to krknutí.
Ale, lásko, nemusíš se přece omlouvat.
Ale ano.
Často si myslíš, že se musíš omluvit.
- S Helene jsem ti nedůvěřoval. - Ano.
- Promiň. - Ne.
Měl jsi pravdu. Jsme v háji.
Víš...
To já se omlouvám.
Vždyť se můžeme omluvit oba.
Řekneme: "Omlouváme se."
Ne, radši bych zůstala u výroků v první osobě.
Když jsem byl mladší,
strašně mě fascinovaly nože.
Moje rodina měla...
podnik s noži v Džalalabádu.
Ano, tak...
- Co jsi řezal? - Co jsem řezal?
Řezal jsem dřevo.
Vyřezával jsem trubičky a foukal jimi matce do uší, když spala.
Vykrajoval jsem malé dírky v záclonách,
abych pustil dovnitř světlo.
- Abych viděl ven. - Hezké.
To je hezké. A pak jsem řezal sám sebe.
Někdy jsem se řezal do paží a do nohou.
Kvůli té prázdnotě, víš.
Celý svět je totiž prázdný.
Podle mě má výchova stála na prázdných cílech.
Třeba: buď úspěšný.
Jeď do Kalifornie. Dej se na vývoj produktů.
Založ blog.
- Jo. - Zbohatni.
Kupuj, prodávej, investuj.
- Věř. - Je to jako...
Jako když dáš dvě baseballový čepice na jedno koňský hovno.
To je dobrý. Poznamenám si to.
A teď?
Netuším.
- Nemůžeš se zeptat rodičů? - Všechno je pryč.
Jsou na mizině.
Zkrachovali, když si koupili nefritové lázně.
Budu rád, když nezdědím dluhy.
Sakra, do prdele!
Jo.
- Píšeš si, co říkám? - Někdy ano.
Můžu to vidět?
- Můžeš? - Počkej.
Jo, utři si ty zamaštěné prsty.
Ty jsi blázen.
Přál bych si, abych byl blázen.
Ale vlastně jsem jenom...
Jsem prázdný.
Možná bys měl nasát nektar z několika květin.
Jako včela.
Nebo chodit po městě a předstírat,
že jsi město, které kráčí Aaricem Skarganem.
Jak můžeš říct něco tak hloupého a zároveň tak geniálního?
- Jako bys... - Jo.
A co ta firma?
Tahle budova je pojištěná proti požáru.
No a?
Kdyby shořela, mohli bychom splatit dluhy.
A zůstalo by nám sto tisíc.
- Mohli bychom začít znova v... - V Portugalsku.
Ano.
V Portugalsku.
Ano.
Jsem rád, že se ti ten nápad líbí.
Ale jaká vyšší moc by mohla ten požár způsobit?
Existují všechny ty myšlenky,
pseudofilozofické myšlenky,
jak lze tuhle prázdnotu léčit,
jak ji vyplnit.
To všechno jsem udělal. Byl jsem ve Lhase.
Každý týden mám videosezení
se stařešinou jednoho australského kmene,
a nic mi to nedává.
Ale od tebe jsem se naučil, že když přijmu tenhle totální chaos
a zmítám se v něm a ztrácím...
Že se tím nějak...
přibližuji sám sobě.
- Já tě miluju. - Kruci!
Sakra, pojď sem.
To se nemělo stát.
A co ta firma?
Helene, já tě miluju.
Jo.
Samozřejmě. Taky tě miluju!
Tohle, tohle...
Taky tě miluju.
Samozřejmě. Taky tě miluju.
Tahle ústřice je děsně tvrdá. Nechce se nechat otevřít.
Jo, přesně jako ty. Není lehké se k ní dostat.
Nejsem ústřice.
Ne, ty nejsi ústřice, Helene.
Ty jsi ryzí sexy nádhernej chaos, kterej miluju!
Sexy nádhernej chaos.
Díky.
Dneska jsem sem přišel, abych ti řekl,
že jsem se rozhodl odejít z Německa.
Končím.
Chci cestovat a chci číst.
Chci ztratit směr.
A chci to dělat s tebou.
Víš, abych pravdu řekl, tvůj nápad mě nezajímal.
Znám jen jednu vyšší sílu.
Ano.
- Dává to naprostý smysl. - Ano.
- Ale je to strašné. - Ano.
Ale dává to smysl. Naprosto.
To je úžasný.
Jasone, já se teď musím vyzvracet, ale dává to naprostej smysl.
Na tvůj byznys kašlu.
Chtěl jsem investovat...
do toho pocitu, cos mi dala.
Víš?
Vlastně mám pro tebe šek.
Napsal jsem šek, je to hloupej šek.
Je na osm set tisíc.
A nejspíš bys ho měla zahodit.
Utrať ho.
Promrhej. Roztrhej. Je mi to u prdele.
Vykašleme se spolu na kapitalismus.
Zmizíme na prázdnou slepičí farmu v Indonésii.
Myslím, že tohle je ta nejlepší investice, kterou můžu právě udělat.
Je to skvělý.
Vím, že je toho teď na tebe asi moc,
ale přemýšlej o tom a ozvi se mi.
Ozvi se mi.
- Ahojky Helene. - Ahoj.
Ahoj paní "Ahojky Helene".
Tak co...
Tyhle finanční problémy s firmou...
Nechtěla by ses zase projet městem a zakouřit si?
A někam se vloupat?
Jasně. Proč ne?
- Co se stalo? - Co tím myslíš?
Když takhle mluvíš, tak se buď něco stalo, nebo něco chceš.
- Ty něco chceš. - Ne.
- Něco se stalo. - Možná.
Něco s Jasonem.
Víš...
Popravdě už si to myslím delší dobu.
Víš co?
Projedeme se, zakouříme si, vloupáme se k někomu, udělejme to.
Ale jen když budeš vdechovat do plic.
Jo, jasně.
V osm hodin u benzínky?
Jasně.
Já nevím, Jasone.
Je to naše jediná šance.
- Bude to v pohodě. - Dobře.
Portugalsko.
Promiňte.
Do háje.
JSEM BERG-BERTH
JSEM JEZEVEC ZE SOMÁLSKA
Prošel jsem všechny vzorce.
Jediný způsob, jak se mohu vrátit, je, že odejdu.
Vlastně tu není nikdo, komu bych musel být vděčný.
Existuje nanejvýš jedna osoba, která mě zajímá.
Ta nejspíš právě čte tenhle dopis,
protože je sama oponentkou každého svého pravidla,
a proto je možná sama teorémem teorému velké kolize.
Teď ty.
Tak dobře. Písnička skončila.
Musíme se vloupat dovnitř.
Jasně.
To místo mi přijde povědomé.
Určitě mají alarm.
Ty jsou všude. Můžou se ale odpojit.
To si nejsem jistá.
- Děje se něco? - Ne, všechno v pohodě.
Já ten výraz znám.
Fajn. Jak chceš, Helene. Jdeme na to.
Tak jdeme.
- Otázka, Maike. - Ano.
- Vidíš to taky? - Co?
To světlo.
Jaké světlo?
Kde je?
Myslím, že když se přimluvím, tak ho Američani vezmou s sebou.
- Musela bys ho vzít jenom na Floridu. - Díky.
Kdysi přišel někdo s nápadem položit koleje
a jezdit po nich do vesmíru.
Něco jako víkendová jízdenka do vesmíru.
- Ale vývoj jde směrem k digitalizaci. - Jo, jasně.
Dost blbá věta, ne?
"Vývoj jde směrem k digitalizaci." Už to "vývoj jde".
Co by bylo lepší?
Vývoj je zauzlení i rozuzlení zároveň.
TENTO PŘÍBĚH VYCHÁZÍ ZE SKUTEČNÝCH UDÁLOSTÍ.
TENTO PŘÍBĚH VYCHÁZÍ
VYCHÁZÍ.
VOLNĚ VYCHÁZÍ.
Taneční hvězdy našeho tábora Dance Stars.
Než nám porota oznámí, která z vás se stane gigahvězdou,
po krátké přestávce zahraje
nezaměnitelná a nepřekonatelná Helene Sternbergová.
Jste ztracená generace.
Naše generace.
Podělali jste to!
Děláte, co vám řeknou rodiče, co vám řeknou kamarádi.
Co vám řekne Juli.
Všichni jste stejní, všichni stojíte za hovno!
Mám tu někoho, kdo by se ti líbil, kdybys ho chtěl poznat.
Nový přítel?
Něco podobného, ale ne přítel,
spíš bratr.
Je hezký?
Je velmi mlčenlivý.
Už ho znáš. Vyzvedli jsme ho spolu.
Je hodně přizpůsobivý
a moc mlčenlivý.
To je přece skvělé. Můžeš o to víc mluvit.
Pojďte, pojďte.
Poslyš, nebyl Ježíš taky pastýř?
- Ano, a byl pansexuální. - Vážně?
Ano, bylo to na facebooku.
Vsadím pět guldenů, že je za kopcem moře.
A já vsadím pět guldenů, že není. Je tam ještě jeden kopec.
Navyšuji na deset guldenů a amforu vína.
Platí.
Sakra!
I tohle je krásné.
- Jak to? - Jsem vnitřní pozorovatel.
To znamená, že se na všechno můžu dívat neutrálně
a mít ze všeho, co vidím, radost.
Jak roztomilé, podívej.
Ten komín tamhle.
Nemám ti něco zahrát na flétnu?
Ne.
Tak ne.
Do háje.
Všechny jsou pryč.
Ale co, nevadí.
- Připadalo mi to jako velký klišé. - Jo, to je pravda.
- Nebudeme chovat něco jiného? - Co jiného bychom měli chovat?
Sovy?
Jo, ty jsi geniální, tati.
Aspoň to tolik nepřipomíná Ježíše.
České titulky Karolína Drew Iyuno 2024