Nem beszéltem senkivel,
mert nem akarom, hogy bárki megértse.
Nem akarom, hogy megértsenek.
Semmilyen körülmények között nem kell megértés ettől a világtól.
Kivéve talán egyvalakit.
Aki megérti, hogy ezt nem lehet megérteni.
OH, HELL! 2. ÉVAD 8. RÉSZ
ESEMÉNYHORIZONT
Alors... nous...
A... a lány, aki elszökött... nálunk van.
- Pardon? - Megtaláltuk az eltűnt lányt.
Beszállt a kocsinkba.
Franciára tanított minket, ellopta a pénzünket,
feltalált dolgokat és... a táncát gyakorolta.
Milyen lány?
Az a lány.
- Igen, de hol van? A lány. - Nem.
- Ott van. A lány. - A lány.
- Melyik lány? - Itt kell lennie valahol.
- Hol? - Nem tudom. Valahol.
Az előbb még itt volt. Tényleg.
Azt akarja, hogy megtaláljuk a lányt?
Eltűnt, mert elvesztették?
Nem, nem! Már előtte eltűnt.
Szóval már eleve eltűnt, aztán elvesztették?
Igen. A lányt.
A tévéből.
Jól vannak?
- Igen. Igen. - Én jól.
- Igen. Igen. - Mi jól vagyunk. Mi...
Oké. Az út mellett állt. Hamarabb ki kellett volna tennünk, tudom, de...
hazudott nekünk! Egész idő alatt!
Kitalált egy saját nyelvet!
Hívok maguknak egy orvost.
Köszönöm mindenkinek,
hogy elmondta a legszörnyűbb gondolatát az elmúlt 24 órából.
Ennél már csak jobb lehet.
Mielőtt Kriss elvinne minket az Iron Maiden-jógára,
van egy kis gyakorlatom mindannyiunknak.
Szeretném, ha mind feltennénk egy kérdést ennek a személynek.
Kedves dr. Berg-Berth! Mit kérdezne Madlentől?
- Ez nem kérdés volt. - Lehet egészen egyszerű is.
- Igen. - Igen.
Milyen lesz az idő?
Ez hülye kérdés. Olyan legyen, aminek köze van magához.
Hogyan teszek szert kontrollra?
Úgy, hogy megveszed az interneten, aztán kidobod a kukába.
- Kinek van még kérdése? - Hogyan lehetnék nyugodt?
Ez nagyon egyszerű.
Fogsz egy pohár tejet.
Összekevered kakaóval.
Beleteszel egy egész Bountyt, és vársz egy órát.
Ezalatt semmi mást nem csinálsz, csak várod, hogy a Bounty felolvadjon.
Aztán az ujjaddal összekevered, és egy nagy szívószállal megiszod.
Közben nézheted a TikTokot, ha akarod.
És te?
Te miért nem beszélsz?
Nem szeret.
Szerinted menő, ha nem beszélsz?
Inkább hagyd őt békén!
Hát akkor sok szerencsét!
Köszönöm.
És köszönöm, hogy nem erőszakolt meg, darabolt fel,
és dobott az árokba.
Szerencséd volt.
Ha egyszer Tibetben járok, köszönök majd apádnak.
Érdekes volt megismerni egy szent család leszármazottját.
- Nekem is egy motorost. - Vigyázz magadra!
Igen, és még azt akartam kérdezni...
Gyakoroljatok tovább! Mindjárt visszajövök.
Mi történt veled?
- Roland. - Roland.
Roland, nem Ronald.
- Mindig Ronaldot mondasz. - Roland von Wels.
- A feleséged vagyok. Inge. - Inge.
Azt mondtuk, vallási okokból akarunk újratemetni téged.
Jól van. Az iratok...
rendben vannak.
Az Úr majd megköszöni önnek.
Igen. Én is köszönöm magának, Wels úr.
Von.
Igen, és önnek is, Wels asszony.
Nagyon szívesen.
Elhelyezünk egy köszönőtáblát...
ezért a...
rendkívül nagylelkű adományért.
Nagyon szívesen.
Igen.
Érezzék jól magukat!
Nem is tudtam, hogy parancsra is tudsz sírni.
Más dolgokat is tudok parancsra.
Erről senki nem akar tudni, apa.
Hát... akkor itt vagyunk.
A hétfő, kedd és szerda délután még szabad.
- Oké. - És a szerda délelőtt is.
Ez azt jelenti, hogy keddtől szerdáig csinálhatunk valami hosszabbat is.
Mindenki tud úszni? Hülye kérdés, de...
Igen.
Oké. Mit csinálunk ezen a héten?
Hát, én szívesen elmennék veletek Hollandiába.
- Van ott egy Kankalin Kalandpark. - Az szuper. Szép.
Pénteken karaokézni akartunk olyan dalokkal, amik a fájdalomról szólnak.
- Oké. - Király.
Oké. Akkor a tabletták.
Mindenki azt vesz be, amit akar.
Arno! Te mit szeretnél?
Valami jót estére, amitől jól érzem magam és felvillanyoz.
- A Tavort ajánlom. - Akkor abból kérek párat.
Szuper, kösz.
- Franzi? - Nem, most nem, köszi.
Magának, dr. Berg-Berth? Néhány placebót, gondolom.
Nem. Serkentőt szeretnék.
Nem gond. Miért ne vehetnénk be olyan gyógyszert, amilyet akarunk?
Ki mondja meg, mi a helyes és helytelen?
Egy önvezető klinikán
mindenki azt vesz be, amihez kedve van.
Neked?
Az utazás folytatódik.
Kriss?
- Neked valami nyugtatót, gondolom. - Abszolút.
Igen, igen, igen!
Oké, szupercsajok a nyári tánctáborból!
Mielőtt a zsűri kihirdeti, ki lesz a tábor gigasztárja,
egy rövid szünet, amely alatt az utánozhatatlan Juli banda játszik.
- Ez ki? - Fogalmam sincs...
Oké, szupercsajok a nyári tánctáborból!
A nevem Helene Sternberg. Akarjátok látni a táncomat?
- Aaric! - Helene!
- Szia! - Szia!
Örülök, hogy el tudtál jönni.
Természetes.
Rendeltem magunknak osztrigát.
- Igen. - Osztriga! Imádom az osztrigát!
Rendszeresen eszel?
Úgy is mondhatnám, hogy túl rendszeresen is.
- Oké. - Tudod...
az egyetemen osztrigalánynak hívtak.
Tudod, mert szeretem feltörni őket és megnézni, mi van odabent.
Az jó, mert ezen a helyen úgy tálalják, hogy nincs felnyitva.
- Igen. - És adják hozzá ezt a...
- Elnézést! Fehérbort? - Igen.
Úgy vannak vele: csináld te magad a munkát!
Egyáltalán nem gond.
Gondolod, menni fog? Oké.
Bizonyítsd!
Sajnálom.
Bocs, hogy böfögtem.
Jaj, JB, nem kell bocsánatot kérned.
De igen.
Sokszor gondolod, hogy bocsánatot kell kérned.
- Nem bíztam benned vele kapcsolatban. - Igen.
- Sajnálom. - Nem.
Igazad volt. Cseszhetjük.
- Igen. - Szóval...
Én sajnálom, oké?
Mondhatnánk, hogy mindketten sajnáljuk.
Mondjuk azt: "Sajnáljuk."
Nem, szerintem maradnunk kellene az egyes szám első személynél.
Amikor fiatalabb voltam, teljesen...
teljesen lenyűgöztek a kések.
Tudod, a családomnak volt egy...
késüzeme Dzsalalabádban.
Igen, szóval...
- Mit vágtál? - Hogy mit vágtam? Hát...
fát.
Sípot faragtam, hogy belefütyülhessek anyám fülébe, amikor aludt.
Kis lyukakat vágtam a függönybe, hogy bejöhessen a fény.
- És kileshessek. - Ez jó.
Ez jó, igen. Aztán magamat vágtam meg.
Néha vagdostam a karomat és a lábamat.
Az üresség miatt, tudod?
Úgy értem, az egész világ üres.
Úgy érzem, üres célokon nevelkedtem.
Tudod, hogy legyek sikeres.
Menjek Kaliforniába. Legyek termékfejlesztő.
Kezdjek blogot írni.
- Igen. - Szerezzek vagyont.
Vegyek, adjak el, fektessek be.
- Higgyek. - Igen, ez olyan...
mint két különböző baseballsapkát tenni ugyanarra a lószarra.
Ez jó. Ezt felírom.
És most?
Fogalmam sincs.
- Megkérdezhetnéd a szüleidet... - Semmi nem maradt.
Le vannak égve.
Azzal a jáde gyógyfürdővel túlvásárolták magukat.
Örülök, ha nem öröklök adósságot.
Basszus!
Igen.
- Leírod, amit mondok? - Néha, igen.
Megnézhetem?
- Meg tudod nézni? - Várj!
Igen, töröld meg a zsíros ujjaidat!
Te őrült vagy.
Hát, bárcsak őrült lennék. De... igen.
Valójában én csak...
Igen, üres vagyok.
Tudod, talán virágokba kéne merítkezned.
Mint a méhek. Vagy körbesétálni a városban,
és úgy tenni, mintha te volnál a város, ami átsétál Aaric Skarganon.
Hogy tudsz ekkora hülyeséget és ilyen zseniálisat mondani egyszerre?
- Mintha... - Igen.
Mi van a céggel?
Az épületnek van tűz elleni biztosítása.
Igen. És?
Ha leég, ki tudnánk fizetni az adósságot.
És lenne 100 000 eurónk.
- És újrakezdhetnénk az egészet... - Portugáliában.
Igen.
Portugáliában.
Igen.
Úgy örülök, hogy tetszik neked az ötlet.
De mi lenne a vis maior, amitől kiütne a tűz?
Ott van ez a sok ötlet,
pszeudo-filozófiai gondolat...
hogy hogyan gyógyítsd az ürességet.
Hogyan töltsd ki az űrt.
Mindet megcsináltam. Voltam Lhászában.
Heti videoterápiás üléseim vannak
egy öregemberrel valami ausztrál törzsből, vagy mi.
De nem adnak semmit.
Amit te tanítottál nekem, hogy elfogadni ezt a... totál káoszt
és a darálót és a veszteséget, tudod...
Hogy valahogy sikerülhet, tudod...
közelebb kerülni magamhoz, valami módon.
- Szeretlek. - Ó, baszki!
Basszus! Add ide, add ide!
Nem lett volna szabad.
Szóval, mi van a céggel?
Helene, szeretlek.
Igen.
Hát persze. Én is szeretlek téged!
Ez, ez, ez...
Én is szeretlek.
Hát persze, én is szeretlek.
Ez az osztriga rohadt kemény. Egyszerűen nem akar kinyílni.
Igen, épp olyan, mint te. Nehéz feltörni.
Én nem vagyok osztriga.
Nem, nem vagy osztriga, Helene.
Te egy tiszta, rohadt szexi, gyönyörű káosz vagy, és én imádom ezt!
Egy szexi, gyönyörű káosz.
Köszönöm.
Azért jöttem ide ma, hogy elmondjam, hogy...
úgy döntöttem, elmegyek Németországból.
Kiszálltam.
Utazni akarok, olvasni akarok.
Irányt akarok téveszteni.
És veled akarom csinálni.
Úgy értem... őszintén, nem is érdekelt az ötleted.
Csak egyetlen vis maiort ismerek.
- Igen? - Igen.
- Ennek van értelme. - Igen.
- Ez rettenetes! - Igen.
De van értelme. Totál van értelme.
Ez őrület!
Jason, most ki kell mennem hányni, de totál van értelme.
Szard le a céget!
Be akarok fektetni...
az érzésbe, amit nekem adtál.
Tudod?
Úgy értem, van egy csekkem számodra.
Igen, írtam egy csekket. Egy buta csekket.
Nyolcszázezerről szól, és...
valószínűleg csak ki kéne dobnod.
Költsd el,
pazarold el, tépd szét... Kurvára leszarom, érted?
Szarjunk a kapitalizmusra együtt!
Dugjunk egy régi, elhagyott csirkefarmon Indonéziában.
Azt hiszem, ez a legjobb befektetés, amit most tehetek.
Ez itt arany!
És tudom, hogy ez túl sok neked egyszerre, de...
Gondolkodj rajta és gyere vissza hozzám!
Gyere vissza!
- Szia, Helene! - Szia!
Szia, Mrs. "Szia, Helene"!
Szóval?
Mondd csak, a pénzügyi problémák a cégnél...
Van kedved furikázni a városban és fújni a füstöt?
És betörni valahová?
Persze. Miért is ne?
- Oké, mi történt? - Hogy mi?
Ha így beszélsz, akkor történt valami, vagy akarsz valamit.
- Akarsz valamit. - Nem.
- Akkor valami történt. - Talán.
Jasonhöz van köze.
Ennek... Jasonhöz van köze.
Hát...
őszintén szólva egy ideje már gondolkodom ezen.
Tudod, mit?
Kocsikázzunk, fújjuk a füstöt, törjünk be egy házba. Legyen!
- De csak ha tényleg letüdőzöd. - Igen, persze.
Nyolckor az Aral kútnál?
Persze.
Nem is tudom, Jason.
Ez az egyetlen esélyünk.
- Minden rendben lesz. - Oké.
Portugália.
Elnézést.
Basszus!
BERG-BERTH VAGYOK.
EGY SZOMÁLIAI BORZ VAGYOK.
Átnéztem az összes képletet.
Csak úgy tudok visszajönni, ha elmegyek.
Igazából nincs senki, akinek hálával tartoznék.
Legfeljebb egyvalaki van, aki érdekel.
Ő valószínűleg épp ezt a levelet olvassa.
Mert ő maga az összes szabály ellentéte,
így talán ő maga
a nagy ütközéselmélet tétele.
Most te!
Oké, vége a dalnak.
Be kell törnünk.
Világos.
Valahogy ismerős ez a hely.
Kell lennie itt valahol egy riasztórendszernek.
Ja, az mindenhol van. De fel tudod törni, nem?
Nem biztos.
- Valami baj van? - Nem, minden rendben.
Ismerem ezt az arckifejezést.
Jó, ahogy gondolod, Helene. Akkor autózzunk tovább!
Aztán még tovább.
- Egy kérdés, Maike. - Igen?
- Te is látod azt? - Mit?
A fényt.
Milyen fényt?
Hol van ő?
Azt hiszem, ha szólok pár szót az érdekében, az amerikaiak felviszik.
- Csak el kell juttatnia Floridába. - Köszönöm.
Valamikor felmerült az ötlet,
hogy síneket fektessenek le az űrbe, és azon utazzanak oda.
Hétvégi jeggyel az űrbe, hogy úgy mondjam.
- De a trend inkább az adattovábbítás. - Világos.
Pocsék egy mondat, mi?
- "A trend inkább az adattovábbítás." - Már eleve az, hogy "a trend inkább".
Mi lenne a jobb?
A trend egyszerre kuszaság és fejlődés is.
EZ A TÖRTÉNET VALÓS ESEMÉNYEKEN ALAPUL.
EZ A TÖRTÉNET
ALAPUL
NAGYJÁBÓL :))
Oké, szupercsajok a nyári tánctáborból!
Mielőtt a zsűri kihirdeti, ki lesz a tábor gigasztárja,
egy rövid szünet után
az utánozhatatlan, utolérhetetlen Helene Sternberg lép fel.
Elveszett generáció vagytok.
- A mi generációnk! - Igen!
Elcsesztétek!
Azt teszitek, amit a szüleitek, a barátnőitek mondanak.
Amit a Juli mond!
Mind egyformák vagytok, és mind szarok!
A POKOLBAN VAGYTOK
Van valakim, aki tetszene neked, ha megismernéd.
Új barát?
Valami olyasmi. De nem barát-barát, inkább...
testvér.
Jóképű?
Nagyon csendes.
Ismered. Velem együtt hoztad el.
Nagyon alkalmazkodó...
és nagyon csendes.
Nagyszerű. Akkor te többet beszélhetsz.
Gyertek, gyertek, gyertek!
Mondd csak, Jézus nem pásztor volt?
- Igen, és pánszexuális is. - Tényleg?
Igen, a Facebookon olvastam.
Fogadok öt guldenben, hogy a tenger a hegy mögött van.
Fogadok ötben, hogy nem. Azt mondom, egy másik hegy van ott.
Emelem a tétet tíz guldennel és egy amfora borral.
Megegyeztünk.
Baszki!
De azért gyönyörű.
- Hogyhogy? - Belső megfigyelő vagyok.
Ez azt jelenti, hogy mindent tudok semlegesen nézni,
és gyönyörködni abban, amit látok.
Nézd csak, édes!
Az a kémény, ott.
Játsszak neked valamit a furulyán?
Ne!
Oké.
A francba!
Mind eltűnt.
Mi a fene?
- Amúgy is túl klisés volt nekem. - Ja, ez igaz.
- Tenyésszünk valami mást? - Mi mást tenyésztenénk?
Baglyokat?
Igen. Ez zseniális, apa.
Legalább nem olyan jézusos.
Magyar szöveg: Bakos Kata Iyuno