STENGT
Hallo?
- Jimmy, du er tidlig oppe. – Du må være for å tjene penger.
Han har dratt. Ser du ikke skiltet?
Det var du som ville åpne restauranten, ikke jeg.
Sa jeg ikke tydelig fra at jeg ville ha pengene tilbake uansett?
- Ja. Og det jobber jeg med. - Det er det du jobber med. Sikker nok.
Fint.
Jobb litt hardere.
Hva er det nå?
Svarte helvete.
Hva skjer?
Nå forlater du ditt eget rom. Det er fortsatt natt.
Du går ut i gangen, passerer rommet til broren din og så videre.
Så hva ser du?
Mine foreldres soverom. Døren er åpen.
De sover. Benet til faren min har falt halvparten av sengen.
Er det et sted du kan søke trygghet hvis du er redd? Kan du stå opp mot dem?
Ja.
Trøster de deg? Legger de armen rundt deg?
Min far...
Min mor, hun sover alltid dypt.
Så bærer han meg tilbake.
Han er sterk.
– Er det en trygg ting eller truende? - Ikke bekymre deg.
Takk, Eric. Da må du sette deg opp igjen.
Så jeg er ikke helt sikker på hvor dette går.
Når du tilbyr en ny stor oppgave i din bedrift, hva er det viktigste?
– For å finne ut hvem konkurrentene er. – Det er det samme her.
– Vi finner dine konkurrenter. – Er det ikke bare ordlek?
Jeg sier konkurrenter og du sier konkurrenter.
Vi er hele tiden i konkurranse med hvem vi er og hvem vi ønsker å være.
Suksess og trygghet. De fleste ønsker å lykkes.
Og det krever at du tør å satse.
Og når du satser, kan du tape og bli en fiasko. Feil, det er utrygt.
Slik er det med de viktigste tingene i livet.
Hvis avstanden mellom det vi er og det vi ønsker å være blir for stor -
– så kommer angsten. Tap av mening, utbrenthet, søvnløshet.
– Skal du reise? – Jeg kom fra Stockholm i morges.
Så vi sees. Kanskje litt lenger enn du forventer.
– Johanne, hvordan ser det ut i morgen? - Foredrag kl 10. Nye lokaler.
– Jeg har en grunnplan her. - Takk.
– Og bare én klient i morgen? - Ja. Jeg vet, det er irriterende.
– Men Rasmussen har avlyst. - Mark Zidenius. Er han ny?
- Ja. Vil du at han skal flyttes? – Og ingenting om hva han lider av?
– Jeg vil gjerne vite litt om dem. - Jeg vet.
– Men han ville ikke si noe. – Har du googlet ham?
Den eneste Mark Zidenius døde i en bilulykke for fem år siden.
– Da er det nok ikke han. – Kan jeg ringe og avbestille?
- Nei, det er greit. Jeg ser deg i morgen. – Du vil også motta den på posten.
Takk for maten. Det var nydelig.
– Jeg skal nok rydde opp. - Du kan få henne til sengs der.
Dårlig handel. Det er ingen krangling med en tallerken.
- Hun fant ikke vinterkåpen. - En gang til?
– Den ble stjålet for tennis. - Vi vil!
Sist den ble stjålet, var den på en kafé.
Vi vet at kvinnen er blitt myrdet -
- i en lukket restaurant tirsdag kveld i indre by i Stockholm.
Politiet har foreløpig ikke gitt ut informasjon om kvinnens identitet.
- men vi vet at hun var gravid og fosteret er kuttet ut og fjernet.
Det er den samme bestiale prosedyren -
– som vi har sett i lignende saker i København og Trondheim.
Her i Sverige er det også skrevet en melding på veggen som i Trondheim:
"Jeg faller ned i ensomhetens endeløse dyp. Det er ingen som fanger meg."
"Jeg faller ned i ensomhetens uendelige dyp."
"Det er ingen som fanger meg."
Det var mine ord i Trondheim.
– Sitter du og skriver dagbok? - Nei.
Bør jeg være bekymret?
La oss gå til sengs.
Husk at den terapeutiske alliansen også er en test av terapeuten.
Klienten tester terapeuten, og dette er avgjørende for en vellykket prosess -
- at terapeuten består prøven.
– Ja? – Kan du utdype det?
Klienten følger terapeuten like nøye som omvendt -
– og det er her i dette rommet den terapeutiske alliansen oppstår.
– Ja? – Hvordan består du prøven?
Det er veldig enkelt. Eller det er det ikke.
Det viktige er at terapeuten reagerer annerledes -
- enn de primære omsorgspersonene, mor eller far -
- som typisk er de som forårsaket smertene.
I den forbindelse snakker vi om «den korrigerende emosjonelle opplevelsen».
Den korrigerende emosjonelle opplevelsen betyr derfor -
- at terapeuten inviteres til reell kontakt med klienten.
Og du må tjene det.
Blant annet ved å huske at terapeuten er klientens advokat -
- som alltid skal forsvare klientens autentiske følelser.
– Skal jeg lage kaffe? - Du trenger ikke å.
Det er opp til deg.
- Hei. - Hei. Felt?
- Ja. - Velkommen til.
Må jeg betale før?
- Hvis det er greit med deg, ja. - Fint. Det er som på McDonald's.
– Du betaler også alltid på forhånd. - Ja. Er det på kartet?
På de beste restaurantene betaler du alltid etter maten.
Min mor og far tok meg en gang til en veldig fin restaurant.
– Faren min betalte først helt til slutt. – Du kan enkelt betale i etterkant.
- 1600? - 1700.
– Den dyreste psykiateren i hele landet. – Susanne er psykolog.
Men den dyreste. Hvor mye er her?
- La meg se en gang. 1550. - Resten har jeg i bytte.
60... 80...
- 1700. - Er det Mark?
- Ja. - Kom inn.
Du kan sitte her.
- Skal jeg ikke på fjellet? – Ah, vi begynner med stolen.
– Blir ikke folk stresset av det? – Jeg jobber med tydelighet.
Hos andre psykologer gjetter klienten hvor mye tid de har igjen.
Tid er en faktor i livet, også hos en psykolog.
Da er det bedre å få det hele på bordet.
- Fortell meg hvorfor du har kommet. - Det er vanskelig.
Hva var det som presset deg da du bestilte time?
Jeg vil gjerne dø.
– Har du forsøkt å drepe deg selv? - Mmm.
Jeg startet det...
...og så stoppet jeg.
Hvor lenge har det vært?
Jeg stoppet ikke fordi jeg var redd.
Men jeg fant ut at det ikke var nok.
- Hva mener du? - Det var ikke nok å dø.
Selvmord...
Selvmordene huskes. Selvmord er for de svake.
Jeg vil føle at jeg aldri har vært her.
Hvorfor vil du ikke være her?
Noen liv er ikke verdt å leve. Noen liv burde aldri vært født.
Fortell meg noe om deg selv. Har du en jobb?
Ja, jeg jobber på byggeplasser.
Tar strøjobber og sånt.
Har du utdannelse?
Det var mine siste penger. Jeg har spart i tre måneder -
- fordi du er best. Det har jeg lest.
Jeg er ikke den beste. Det er ikke slik det fungerer.
Men den dyreste. Den dyreste er vanligvis også den beste.
Jeg fokuserer mest på næringslivet og er mekler i arbeidskonflikter.
Jeg vet ikke engang om jeg er den rette personen til å hjelpe deg.
Har du søkt hjelp andre steder? Det er mange gode tilbud til ungdom.
Unge mennesker...
Bare det å kunne være sammen med andre som sliter med de samme følelsene.
Men du vet ikke hva jeg sliter med.
Nei.
Fortell meg om det.
Jeg vil forsvinne.
Ganske.
Det skal være som om jeg aldri har vært her.
Forstår du hva jeg mener?
Har du vært i kontakt med psykiatrien?
Mark, jeg tror ikke jeg er den rette personen til å hjelpe deg.
Nei.
Men det er fordi du har skjønt noe.
Som bare du og jeg vet. En hemmelighet.
– Hva har du og jeg skjønt? – At noen mennesker ikke lar seg fikse.
De er ikke verdt å reparere.
Det er som med biler og kjæledyr.
På et tidspunkt gir det ikke mening... lenger.
Da heter det skroting eller veterinæren.
- Er ikke det rett? - Nei.
Nei. Så hvorfor vil du ikke hjelpe meg? Jeg har betalt som alle andre.
– Du trenger ikke betale noe. – Du vil ikke ta imot pengene mine.
Du vil bare hjelpe de med suksess som bare må justeres.
– Ikke de som trenger det. – Jeg har ingen erfaring med ungdom.
– Har du ikke en datter? - Hvordan vet du at jeg har det?
Har du mer enn henne?
Nei.
Jeg har ikke andre.
Men jeg vet at følelsen av meningsløshet kan ramme hardt, spesielt i tjueårene.
Det er mennesker som ønsker å få amputert sunne lemmer.
Ja. Men det er heldigvis en sjelden lidelse.
Men de føler seg ikke rette før de har en arm eller et ben kuttet av.
Jeg så en video av en kvinne som ønsket å bli blindet.
Det er ikke mye annerledes med meg.
Jeg vil gjerne bli slettet.
Slettet?
– Har du spilt mye dataspill? – Verden er et spill.
Det er bare umulig å vinne.
Hvis du måtte ha en følelse av å ha vunnet, hva skulle det til?
Hvis jeg skulle vinne?
Ja. Hvis du skulle gå gjennom livet med hendene over hodet -
- hva skulle det til?
At min mor og far hadde elsket meg.
Hvor er foreldrene dine i dag?
De er ikke her lenger.
Men det spiller ingen rolle heller.
Hvis foreldre ikke kan elske...
Hvis du vokser uten kjærlighet, føles livet som...
...en evig nedstigning til...
...den endeløse dybden av ensomhet uten at noen kan gripe deg.
Er det et toalett jeg kan låne?
- Suzanne? - Ja.
Ja, det er... Det er et toalett her ute.
Hva i helvete er det som skjer?
Hirtshals-Bergen.
Hei Siri. Ring Frederik mobil.
Ringer Frederik mobil.
Du har tatt Frederik Hartmann. Legg igjen en beskjed -
- eller send en tekst så kommer jeg tilbake til deg så snart jeg kan. Takk.
Hei, Frederik, det er meg. Noe er veldig galt.
Mark, vi må nok stoppe litt tidlig.
- Datteren min... De ringte fra skolen. - Din datter?
Litt varm i pannen, og så er du i gang.
– Vi kan avtale ny tid neste uke. - Nei.
– Du får pengene tilbake. – Jeg vil ha timen jeg har betalt for.
Jeg synes du skal sette deg ned igjen. Det er ikke en gang en ekte time.
– Du får 45 minutter. Det er 40 igjen. - Datteren min har...
Datteren din kan vente en halvtime. Jeg har ventet og ventet på dette.
– Jeg føler meg usikker. – Hvor utrygt?
Hva gjør navnet mitt på en fergebillett til Bergen?
- Går du gjennom tingene mine? - Jeg vil be deg om å gå.
- Ellers ringer jeg etter hjelp. - Du og jeg, vi blir her.
John!
Jeg har rett til min halvtime. Jeg har betalt den dyreste psykiateren...
Psykolog, men du trenger en psykiater mer.
Sier du at jeg er syk?
Ikke alle kan få hjelp av en psykolog. Kontakt legen din. John!
Hun er ikke her lenger.
- Det er bare oss to. – Johanne ville aldri gå...
Sett deg ned, Susanne.
– Vi starter med stolen. - John!
John!
- Hvor er hun? - Hun er ikke her lenger.
Det var mine siste penger.
Nå vet jeg ikke engang om jeg vil ha mer.
Skal vi gjøre en avtale? Det første kvarteret gikk med all mulig matthet.
Det er en halvtime igjen. Skal vi si at du har en halvtime?
Jeg gjør noe galt. Hvis du kan redde meg...
...så går du fri.
Ja?
Men hvis du skriker eller prøver å stikke av...
Jeg ber deg.
- Jeg vil ikke dø. – Det er godt mulig.
De andre ville heller ikke dø.
De andre?
Det er deg.
Det var du som drepte de gravide.
Jeg er ikke gravid.
– Det handler ikke om det. - Hva så?
Å gud!
Gud lytter ikke til mennesker i nød. Det er i alle fall veldig selektivt.
Du kaster bort tiden din.
Se her, Susanne.
Nå skal jeg gi deg et ekstra minutt.
Tid er en faktor i livet.
Også når du går til psykolog.
Skal vi starte terapien?
Kom igjen.
Jeg kan ikke.
"Glassbarnet".
Har du skrevet det?
"Terapeutiske metoder for å behandle det forsømte barnet."
Har den solgt bra?
"Hvordan utspiller barndomstraumer seg i klientens nåtid?"
Vil du ikke prøve i det hele tatt? Hva har du å tape?
"Barndomstraumer setter tydelige spor -
- i pasientens kropp, psyke og sjel. Minnet er flyktig..."
Det er vanskelig når jeg er bundet.
– Skal du ikke bare stille spørsmål? – Jeg må kunne ta notater.
Jeg kan ikke gjøre det når jeg er bundet opp.
Du har kniven og jeg sitter her.
Jeg flytter ikke.
Vil du gi meg notatboken min? Det er der borte.
"Fysisk kjærlighet fra faren."
"Uklar og muligens deprimert mor."
"Nå velger du kvinner som avviser ham." Å nå!
Hvem er det?
Erik Abrahamsen.
Høres ikke så ille ut. En far som likte ham og en mor som var trist.
Nå er han steinrik og tenner på kalde tisper.
Høres ut som et luksusproblem spør du meg.
Vil du la meg prøve?
Du sier du vil ha hjelp.
Hvorfor sier du ikke noe?
Er det et slikt psykologisk triks?
Fostermorderen.
- Det er det de kaller deg, ikke sant? - Morder.
Det høres så...så primitivt ut.
Å ta et annet menneskes liv er en stor ting.
– Vet du hvordan det føles? - Nei.
Det føles ikke som å ta noe.
Ikke bare. Det føles også som det motsatte.
- Hva mener du? - Som å gi.
Gi dem friheten.
Var det slik du følte det? Som du ga dem deres frihet?
Savner du det aldri, Susanne? Friheten til å forsvinne?
– Å bli frigjort fra alle sine feil? – Jeg har ikke gjort noe.
Skal du drepe meg også?
Hva skal til for å snakke deg ut av det?
Du er psykologen.
– Hvorfor drepte du de andre kvinnene? - Det handlet ikke om dem.
– Det handlet om å frigjøre barna sine. - Men du drepte dem også.
Kan du drepe noe som ikke er født ennå?
Dessuten følte de ikke smerte. Vel... kanskje minimalt.
Men du reddet dem ikke.
– Jeg reddet dem fra et umulig liv. – Hva vet du om livene deres?
Jeg vet hvordan et umulig liv føles, og det gjør du ikke.
Det er bare ord. Nå blir jeg kalt en morder.
Soldater, de går til krig og kalles befriere.
Det er en felles beslutning.
Hvis flere bestemmer seg for å drepe, er det mer rettferdig enn om en tar et liv?
Jeg kjøper den ikke. Den er omvendt.
Susanne, jeg forstår deg ikke. Du har en halvtime på å redde meg.
Skal du ikke grave i barndommen min?
Fortell meg om ditt første drap.
Hva vil du vite?
Kan du sette ord på det som skjer inni deg?
Kanskje du burde legge deg på sofaen og lukke øynene.
Vil du bli hjulpet eller bare leke med meg? Hva?
Du vil nyte øyeblikket og trekke det ut.
Du vil se meg lide og gråte i en halvtime, og så dreper du meg.
Så bare gjør det nå.
- Du er annerledes. - Følg min terapi.
Eller gjør som du har tenkt.
- Hva vil du ha meg til? - Legg deg ned og lukk øynene.
Og så tar jeg deg tilbake i tid.
- Hvis du prøver noe... - Legg deg ned og lukk øynene.
Vi vil.
Lukk øynene dine.
Du er...
...en liten gutt.
En liten gutt hvis liv er helt avhengig av voksne mennesker.
- Hva ser du? - Min bror.
Lillebroren min.
Han er død.
Foreldrene mine hadde vanskeligheter med å få barn. Noe gikk alltid galt.
Han døde etter en uke.
- Og hvor gammel er du? - Tre.
Du er tre.
Hva føler du om din brors død?
Jeg hater ham.
Hvorfor?
Jeg hater at han dør, for nå blir alt verre for meg.
Hvordan blir det verre?
Jeg vet at bare flere dødsfall kan løse problemet.
Først trodde jeg det var meg.
Jeg som skulle dø.
- Men så fikk jeg tanken... - Hvilken tanke?
At det kan være noen andre enn meg.
Og hvor gammel er du nå?
Kanskje fem?
Ja, jeg er fem når jeg...
...begår mitt første drap.
Ikke på et menneske, men et drap er et drap, et drap er et drap.
Så en maur og et menneske... Det er ingen forskjell?
- Ikke for mauren. – Men for mannen?
Innerst inne vet vi det alle godt.
– Hva vet vi? – At vi bare beskytter vår egen art.
Men et drap er et drap. En solsvart eller en Susanne.
Uansett hva du dreper, spiller det ingen rolle i den store sammenhengen.
Gud elsker alle deler av sitt arbeid med like stor styrke.
Så du trener på en brunfarge?
Og en hund, som siste prøve.
Hunder kommer nærmest mennesker. De er etterlyst.
Sedler settes på lyktestolper, og eierne løper fra dør til dør med våte øyne.
Kroppen er litt vanskeligere å disponere.
Den første personen du dreper, er det en av de gravide?
Det første mennesket...
Det var Adam.
Hans sønn Kain begikk menneskehetens første drap.
Det er like naturlig for mennesket å ta liv som å gi.
Å føde, å drepe, å dø.
Ditt første virkelige drap på et menneske...
- Hvor gammel er du? - Ti.
Men jeg anser det mer som en frihetskamp.
Som den franske revolusjonen.
Noen drap er nesten obligatoriske.
Prøv å ta meg tilbake.
Ta meg tilbake i tid.
Hvor er du rett før det skjer?
I baksetet på en bil.
- Mine foreldres bil. - Hva ser du?
Faren min er bare rumpa.
Faren min ble alltid fullere enn moren min, selv om de drakk det samme.
Og... hva ser du nå?
– Gaffeltrucken i enden av veien. - En gaffeltruck?
Jeg vet, selv om jeg bare er en liten gutt...
- at skjebnen har åpnet en dør i en klemme.
Så moren din...
...og pappa er full. Og du har sett en gaffeltruck.
Moren min river opp bildøren og skriker.
Stå foran, Mark!
Hun skrek.
Så krøp de inn i baksetet -
- Og sovnet.
Ideen var enkel.
Det var nesten som en gave.
En slik gave du bare får en gang i livet.
Så løsnet jeg håndbremsen forsiktig.
Gikk ut av bilen.
Hva skjedde?
Et øyeblikk nølte skjebnen.
Men plutselig tok vinden seg opp.
Det var som om Gud var på min side.
Nei.
Det er ikke riktig.
Jeg... Jeg ga en hånd.
Akkurat i det jeg satte skjebnens hjul i gang, våknet min far.
Vi hadde et øyeblikk sammen hvor han forsto -
– at det var det rette å gjøre.
At han liker et sykt dyr...
... skulle avlives.
Så sovnet han igjen.
Faren min slet noen dager på sykehuset før han slapp.
Som om livet hans var verdt å holde fast ved.
Politiet tok meg med til stasjonen.
Jeg anser den kvelden som en slags grunnutdanning.
Den kvelden fikk jeg vite at det er med bevis og tekniske ledetråder som med alt annet.
Starter du tidlig kan du bli skikkelig god.
De var grundige.
De mistenkte at det hadde skjedd en forbrytelse.
Det mener politiet.
Jeg lærte to ting.
To ting som har fulgt meg siden.
To ting som jeg overhørte betjentene snakke om.
«Fingeravtrykkene stemmer», sa betjenten.
— Det var ungen som trakk i håndbremsen.
"Kan det være gamle trykk?"
"Kan gutten ha sittet tidligere på dagen eller uken og leket bil?"
"Uttrykkene var fra venstre hånd."
Dette betyr at da jeg var ti, gjorde jeg mine rookie-feil.
De fleste andre kommer for sent i gang.
Begår en slags følelsesmessig drap når de er myndige. De er tatt.
Men hvis du lærer tidlig -
- ta til deg kunnskap og lær av dine feil, du kan bli bedre enn politiet.
- Og det andre? - Den andre tingen?
Du sa du lærte to ting.
Ja. Den andre tingen.
Det viktigste.
Kanskje hele grunnen til at jeg er her i dag.
"Gutten er for ung til å bli dømt."
"Det er en umulig rettssak," sa en offiser.
Så sa den andre noe som jeg først ikke forsto.
"De var ikke hans ekte foreldre. Han er adoptert."
Tror i helvete at de ikke brydde seg om meg, de to idiotene.
Du liker ikke andres barn.
Har du funnet ut hvordan du kan redde meg?
Du lider av at du er forlatt. Hvis du blir forlatt som spedbarn...
Noe av det verste som kan skje et menneske.
Jeg tenkte også: "Hvem har gitt meg bort?"
Du kan først få informasjonen når du fyller 18. Visste du det?
Nei, men... men sånn er det.
Jeg var på kontoret på bursdagen min. Min ekte mor hadde giftet seg -
- og endret etternavn. Kanskje for å legge forbrytelsen bak seg.
Jeg fant ut hvor hun jobbet.
Ventet en hel dag foran arbeidsplassen hennes.
Hvis du visste hvordan det føles å se moren sin for første gang.
Ville hun kjenne meg igjen?
Hun hadde aldri sett meg før.
Jeg fulgte henne til en bokhandel.
Kanskje det ville være kjærlighet ved første blikk.
Jeg hadde googlet henne, men virkeligheten er alltid annerledes.
Mens hun satt og snakket tenkte jeg: "Hva skal jeg si til henne?"
Jeg mistet ord.
"Og hvem er det for?"
Du sa det.
Som om du snakket om meg.
"Hvem er babyen til?"
"Skal jeg beholde den eller...?"
- "Eller skal jeg gi den bort?" – Nei, det passer ikke.
- Det kan det ikke. – Husker du hva som skjedde da?
Jeg fulgte deg gjennom byen.
Noen ganger var jeg så nær deg -
- at jeg kunne puste inn duften din.
Lukten av mor.
Jeg tok motet til meg igjen.
Nærmet meg.
Jeg sa: "Hei. Kan jeg snakke med deg et øyeblikk?"
Husker du hva du sa? Du sa:
Jeg har faktisk dårlig tid akkurat nå.
Og så dro du.
Nei. Unnskyld.
Jeg hadde tenkt på hva de første ordene dine ville være.
Hvorfor sa du ingenting?
Det var ikke slik jeg så for meg vårt første møte.
Du ga det ikke en sjanse. Hvordan ville...
Det er en grunn til at du blir kvitt ting.
Først... først så prøvde jeg å ta mitt eget liv. Det var ikke nok.
Det er ikke nok å dø.
Noen ganger er det bare ikke nok å dø.
Jeg ville oppleve min egen død -
– se min egen begravelse, føl hvordan det er å ikke være her.
Grunnen til at du blir kastet -
- av moren hans, som emballasje...
Søppel.
- Nei, Mark. Slik var det ikke. - Da fant jeg Javier.
Enda en av dem på samvittigheten din.
Javier var en backpacker.
Fin fyr, virkelig. Fra Spania.
Litt ensomt. Vi falt i prat.
Jeg tilbød ham å overnatte hos meg.
Hvis jeg skulle forestille meg verden jeg var død, trengte jeg et forkullet lik.
Men politiet er grundige. Jeg lærte det da jeg var ti.
Hvis en ting skiller seg ut når de skal identifisere et forkullet lik -
– så er det tannsettet.
Men Javiers tenner...
Jeg spekulerte som en gal.
Hvordan skulle jeg bli kvitt tennene hans?
Bilulykke, selvfølgelig.
Men uansett hvor mye min gamle Datsun og liket til Javier brant -
- da ville de dårlige tennene hans avsløre meg.
Kan du finne ut hva jeg gjorde?
Du har lov til å rømme hvis du kan gjette det.
Det riktige svaret er at...
...jeg slettet sporene etter mine egne tenner i stedet.
Det tok meg et kvarters arbeid.
For å fjerne det siste biologiske beviset på min eksistens.
Jeg stjal noen gamle røntgenbilder.
Slettet noen få filer.
Hvor mange tannlegebesøk hadde det vært, kanskje fire eller fem...
- før jeg ble kastet ut av skolen?
Sønnen din kjørte i nesten 200 kilometer i timen.
Før han traff en parkert tankbil...
...med fyringsolje.
Du burde ha sett eksplosjonen. Det var umulig å identifisere liket.
Jeg fikk oppleve noe som ingen før meg har opplevd.
Min egen begravelse.
Ingen kom for å ta farvel med Mark.
Ikke engang min egen mor.
Nå var jeg ikke mer.
Jeg var ingenting.
Jeg gikk bort som ingenting.
Også...
... skjedde det.
Jeg tok av.
jeg gjenoppstod -
- som de forlattes gud.
Beskytter av den uelskede.
For hvert skritt jeg tok -
- for hvert vingeslag kunne jeg kjenne styrken min.
Jeg var ikke lenger menneske.
Jeg var de ufødtes forsvarer.
De etterlattes hevn.
Og nå har jeg kommet til deg.
Min jordiske mor.
De sa at det var en god familie.
Jeg ville bare hvis det var en god familie.
- Men du så dem ikke. - Det kunne du ikke gjøre.
Men...
Du prøvekjører en bruktbil -
- før du kjøper den.
Du ser på et nytt hus tre eller fire ganger før du bestemmer deg.
Men en ny familie for barnet ditt, det gjør du med lukkede øyne og blind tillit.
Jeg visste det ikke.
– Har du i det hele tatt tenkt på meg? - Selvsagt har jeg.
- Du lyver. - Nei, Mark. Jeg har.
Jeg kan høre hver eneste lille løgn.
Vet du hvordan du får den evnen?
På samme måte som haren lærer å høre labbene til reven på kilometers avstand.
Enten hører den de små lydene av rovdyret i det høye gresset -
- ellers er den ferdig.
Enten hører jeg på min fars stemme at han er i dårlig humør...
"Se. Se på de tykke kinnene hans."
"Han spiser oss ut av huset."
- Beklager, Mark. - "Hva?! Må du svare igjen!"
"Hæ?! Du må være slem! Hører du det, Martha?"
"Gutten, han svarer igjen."
"Moren din sier at du ikke mener noe."
"Ja!"
– Hva synes du om faren min? - Beklager, Mark. Unnskyld.
Det er ikke mye tid igjen.
Fortell meg om dagen du ga meg bort.
- Hva ønsker du å vite? – Hvilken dag var det?
En onsdag? En søndag?
Jeg kan ikke huske det.
Hva kan du huske?
Jeg husker min fars blikk.
Jeg hadde...
Jeg hadde født alene på sykehuset.
Og så tok jeg taxi hjem.
Sammen med deg.
"Moren din synes det er best du flytter ut tingene dine," sa han.
De kastet meg ut.
De ville ikke ha meg med deg.
Og akkurat der og da visste jeg at...
...at jeg ikke ville klare det uten min mors kjærlighet.
Jeg var bare et barn. Jeg var bare 16.
- Men jeg kunne. – Jeg trodde vi begge kunne overleve.
Og så jeg gjorde det.
Jeg signerte.
Og din mors kjærlighet?
Jeg hadde aldri hatt det.
Jeg skjønte det for sent.
Jeg ble bare elsket hvis jeg var det min mor ville at jeg skulle være.
Ikke som meg. Aldri like meg.
"Sover du?"
"Jeg vet at du ikke sover, Mark."
"Du kan ikke lure pappa, Mark. Vi to, vi har noe spesielt sammen."
Unnskyld. Unnskyld! Jeg visste det ikke.
Mark, ikke gjør det. Vil du ikke helst la være?
Ikke.
Vil du ikke helst la være?
Jeg er ikke en pervers, er jeg? Min egen mor.
Felt.
Jeg vil gjerne hjelpe deg.
Vil du hjelpe?
– Så forferdelig en person som meg? - Nei. Du er ikke forferdelig.
Ja.
Synes du jeg bør melde meg på?
- Jeg hjelper deg hvis du gjør det. - Vil du?
- Ja. - Gå med meg til stasjonen?
Jeg gjør det. Jeg lover. Jeg vil gjøre alt.
Hvis jeg ringer dem, vil du snakke med dem?
Fortell det som det er. At du vil anmelde et drap?
Ja. Jeg gjør det.
Jeg trenger koden.
12-10-12.
Datteren din har bursdag.
Du kunne også ha valgt min.
- Det skal jeg gjøre neste gang. - Neste gang?
Jeg liker de ordene.
Du har ringt nødsentralen. Hold deg på linjen.
– Alarmsentralen. – Jeg vil gjerne anmelde et drap.
Hvor ringer du fra?
- Hallo? – Jeg vil gjerne anmelde tre drap.
Jeg blir plutselig i tvil.
Er det mitt drap?
Eller er den din?
Du ga meg bort.
Du gjorde meg til den jeg er.
Jeg visste det ikke.
Visste du ikke at når du gir bort et barn, kan alt skje?
Så hvem vet? Myndighetene har i oppgave å finne en god familie?
Vil de bli straffet for det jeg har gjort?
Kan du ikke se det? Kontoen stemmer ikke.
En skoleskyter dreper 20 barn.
– Hvilken straff får han? - Jeg vet ikke.
En livstidsdom for å ha tatt 20 liv.
For meg høres det ut som det mangler 19 livstidsdommer.
Hører du det ikke? Kontoene stemmer ikke!
Hvem er de 19 andre som skal straffes? Foreldrene?
Foreldrene som lar barna sine sitte foran datamaskinen -
- en hel barndom med å spille en eller annen grusom skytespiller?
Eller våpenprodusentene? Eller de som designer spillene -
- så de stakkars små sjelene blir fanget og fortsetter å plukke vekk -
– til de ikke lenger kan se forskjell på spill og virkelighet?
Kommer noen av dem til å ta de 19 livstidsdommene?
Hva?
Jeg adopterte deg ikke for å være ond.
Det handler ikke om adopsjon.
Det handler om enkel regning.
Det må være balanse i ting.
Noen dør.
Da må det koste i andre enden.
Hvem er den skyldige?
- Deg eller meg? - Jeg vet ikke.
Og hva med de uskyldige kvinnene? De som fikk fostrene kuttet ut?
Hvem brukte kniven? Var det meg?
Eller deg -
- hvem kastet barnet ditt til løvene?
Hva vil du svare den dagen du står foran dommeren din og dommeren spør:
— Hvordan forholder tiltalte seg til tiltalen?
Unnskyld.
Unnskyld, unnskyld. Unnskyld.
Unnskyld?
Trenger du å bli trøstet?
Er det synd for deg?
Hva?
Her.
Klarte du å amme meg?
Hvor lenge?
En uke.
Hvis jeg hadde visst at det var så kort tid, ville jeg hatt mer glede av det.
Prøver hardt å huske, men jeg klarer det ikke.
Du er fin.
Du er velkommen hvis du vil... se.
- Ser du? - Ja.
Og merke.
Mitt elskede, elskede barn.
Mor.
Du burde ha drept meg når du hadde sjansen, mor.
De barna du ikke vil ha, du må drepe dem.
For ellers kommer de tilbake. Du får kanskje ikke en tredje sjanse.
Hei Siri.
Ring Frederik. Ring Frederik mobil.
Hjelp!
Moar, det er en ond dame.
Hun... hun slår meg.
Hjelp!
Han dreper meg!
Hjelp!
Moar.
Moar...
"Send uten emne?"
Nei.
Vil du ha en godnatthistorie?
Det var en gang en mor. Hun hadde to barn.
En jente og en gutt.
Hun elsket jenta veldig høyt.
Men hun brydde seg så lite om gutten -
- at hun ga ham bort til noen fremmede som kom innom en dag.
Så en dag bestemte sønnen seg for å stjele jenta fra moren.
- Nei. - Ja. Ja.
Det er slik slike historier alltid er.
Den uelskede vil vise moren hvordan det er å miste. Mister alt.
Så sønnen tok jenta fra moren.
Se. Der er hun.
Rebecca.
"Hei, Rebekka. Hallo."
"Jeg kjenner moren din."
"Jeg kommer for å hente deg. Så du må bare bli med meg."
"Bare sett deg inn i bilen."
Å... er du sliten?
Så får du bare resten av historien i morgen.
Hjelp!
Hjelp.
Hjelp!
Graviditet og fødsel.
Hvor er jeg?
- Du er hjemme. - Hvor er datteren min?
Hvis en historie er veldig bra, kan du ikke vente til slutten, ikke sant?
Rebecca!
Rebecca, kan du høre meg?!
Nei.
Jeg tror faktisk ikke hun kan høre deg.
Du planla det.
- Du planla det. - Ja.
Meg her.
Jeg så det.
Fergebilletten, du kjøpte den i mitt navn. Bilen min. Hvorfor?
Hva?
Jeg er de forlattes gud. Et uelsket barn har to alternativer.
Du skrev det selv.
Det mislykkede barnet kan også bygge opp en grandiose idé om seg selv -
- et "Jeg skal vise deg at jeg er verdt å elske".
Jeg følte at du snakket direkte til meg.
Du signerte den.
Jeg vet hvordan det er å dø.
Ellers hadde jeg ikke rett til å ta livet av de andre.
Det trenger ikke å ende slik.
Min søsters liv.
Nei!
Nei, du har meg. La henne gå.
Mark, nei!
Felt!
Rebecca, løp!
Rebecca!
Løp!
Slik kjemper du for barnet ditt.
Du har henne ikke.
Kan du se det?
Glemslen. Det er der nede. I vannet.
Løp ut i havet. Ut i ingensteds.
Som om det aldri var her.
Felt.
Et ukjært barn...
... dør mange ganger hver dag.
Dette, dette er ingenting.
Susanne.
Å nå. Har de vært gode mot deg?
Jeg beklager at det tok noen dager før vi kom opp hit. Det var noen løse tråder.
Jeg vil se mannen min og datteren min.
Din datter? Som du sier, han kidnappet -
- eller utga seg for å ha kidnappet. Er det slik?
Ja. Det var for å teste meg.
Teste deg? For hva?
Til...
For min kjærlighet og for å se om jeg hadde det inni meg.
Han ville se meg kjempe for livet hennes.
Din sønn, Mark, som du adopterte, og som døde i en bilulykke.
En falsk bilulykke. Så jeg har...
Hvorfor blir jeg behandlet som om jeg har gjort noe galt?
– Har du lov til å ringe? - En gang!
Jeg er sikker på at du forstår at med tilfeller som dette -
– alle er redde for å gjøre noe galt. Det må håndteres riktig.
Håndteres riktig? Jeg har blitt bortført.
Nå blir jeg behandlet som en kriminell. Du tar DNAet mitt, fingeravtrykkene mine...
Fingeravtrykkene dine var på brillene i hytta med fostrene i.
Jeg må bare... Denne sønnen som oppsøkte deg...
Er det han som drepte kvinnene?
Jeg har sagt det så mange ganger. Hvorfor er det så vanskelig?!
Ja.
Susanne, jeg vil bare...
Dette, dette er kjøpekontrakten for tomten oppe ved Nordvestfjeldet.
Kjøpt for snart tre år siden. En hektar.
Med en gammel godsvogn som hadde vært brukt som stall.
Kan du gjenkjenne denne signaturen?
Er den din?
Ja det...
Se, mamma. Det er din signatur, ikke sant?
Det er noe han har gjort.
Han?
Så vi har ikke funnet utskrifter fra andre enn deg -
- i den gamle godsvognen, Susanne.
Der er boken din. Fingeravtrykkene dine er overalt.
Han hadde ordnet det hele. Han bortførte meg.
Og kjørte deg ombord på fergen, ikke sant? Men...
Jeg har disse fra fergens overvåkingskameraer som du kan se.
Han har tatt på seg parykk, han har tatt på seg alle klærne mine.
Så dette, er det ikke deg?
Nei, det er selvfølgelig ikke meg. Så, hva er dette?
Mistenker du meg? Burde jeg ha drept alle de kvinnene?
Hva? Hvorfor prøver du ikke å finne ham?
Han falt i havet, gjorde han ikke? Det er heldig han falt inn der -
- der strømmen er sterkest. Hører du det ikke selv?
Kroppen hans ble tatt av Golfstrømmen og ført ut i havet. Vi finner ham ikke.
- Er det slik jeg skal forstå det? - Det var planen hans.
- Planen hans? – Han ville forsvinne.
Han ville føle det som om han aldri hadde vært her.
Og han ville at jeg skulle gjøre det.
Han ville at jeg skulle drepe ham.
Det var selvforsvar.
Var det også selvforsvar med henne her?
Jeg vet ikke hvem hun er. Jeg har aldri møtt henne.
Var du i Stockholm forrige uke?
DNA-et ditt ble funnet på åstedet.
Politiet har funnet et hårstrå.
Det er ikke mulig.
Sekretæren din var blitt mistenksom.
Var det slik? Så dreper du henne, og så flykter du hit.
- Det er vilt. - Er det alt? Utskriftene dine, de er overalt.
Jeg prøvde å redde henne.
Husker du Sofia her?
Hun ble funnet i Trondheim i fjor.
Politiet fant spor etter gjerningsmannens blod i kjelleren der hun ble myrdet.
Og den var din.
Du var i Trondheim i fjor, ikke sant? På en konferanse?
Hva er dette? Hva?
Hva skjer?
Denne fant vi også i vognen, Susanne, med fingeravtrykkene dine på.
Suzanne!
Og hva med ordene på veggen? Skrevet med offerets blod.
"Jeg faller ned i ensomhetens uendelige dyp."
Det var ord fra dagboken din. Dine egne ord skrevet for mange år siden.
Vi har funnet dagboken din, Susanne.
Og sekretæren din, hun skjønte det, gjorde hun ikke?
Hun skjønte at det var deg, og så drepte hun deg og flyktet hit.
Politiet fant spor etter gjerningsmannens blod.
Og den var din.
Få henne til sengs der.
Det er en dårlig handel.
- Hun fant ikke vinterkåpen. - En gang til?
Den ble stjålet for tennis.
Det er med bevis og tekniske spor som med alt annet.
Starter du tidlig kan du bli skikkelig god.
Fingeravtrykkene dine var på brillene i kabinen.
Starter du tidlig kan du bli skikkelig god.
Vi har ikke funnet et eneste fingeravtrykk som ikke var ditt.
Dette betyr at da jeg var ti, gjorde jeg mine rookie-feil.
Alle andre kommer for sent i gang.
Begår en slags følelsesmessig drap når de er myndige. De blir tatt.
Hvis du lærer tidlig, absorber kunnskap og lær av dine feil -
– Da kan du være bedre enn politiet.
– Vil du snakke med dem da? – Jeg vil gjerne anmelde et drap.
Jeg vil gjerne rapportere tre drap.
Kan du ikke se det? Kontoen stemmer ikke.
Hvem er den skyldige? Deg eller meg?
Hva med de stakkars kvinnene som fikk fostrene kuttet ut? Hvem brukte kniven?
Meg? Eller du som kastet barnet ditt for løvene?
Hva svarer du den dagen du står foran dommeren din...
Og dommeren spør:
— Hvordan forholder tiltalte seg til tiltalen?