For fanden, Olivia. Hvad skal vi gøre med dig?
Du vil lære, hvornår du skal holde kæft.
Så længe far er hos dig, har du ikke brug for andre.
Vi ser oven i købet ud, som om vi er af samme blod.
-Vil du bare sidde her og græde? -Ja.
Smarte piger græder ikke. Ingen vil nogensinde elske os.
Du er som din mor. Hun vidste heller ikke, hvornår hun skulle holde mund.
Hugo dræbte hende. Jeg havde også dræbt dig, hvis jeg ville.
Du er som mig. Du er min medskyldige. Hvis jeg falder, falder du med mig.
Vil du være datteren, som forrådte faderen?
At se mig død på grund af dig?
Akkurat som du kom ind i mit liv, må du nu forlade det.
Det er forbi. Min tid er kommet.
Olivia, min skat. Du skal ikke være bange. Det er far.
EN NETFLIX-SERIE
Kom med mig. Jeg kan give dig en sidste chance, så du ikke ender her...
Død. Som din mor.
-Olivia? -Poncho, Poncho!
-Skat, hvad er der? -Han er her.
-Kom ind i huset.
-Vi ønsker at være sammen. -I kan bo sammen, men uden at gifte jer.
Vi har allerede bestemt os, far.
Det er på tide, du forstår, at vi har ret til at være lykkelige.
Da din bror sagde, hvad du ville gøre, vidste jeg ikke, hvad jeg skulle tro.
Gerardo, jeg ønsker dig det bedste.
Men bed mig ikke om at lykønske dig. Det kan jeg ikke.
Jeg beder dig kun om at acceptere mig, som jeg er.
Jeg tror, det ville være en god gave fra jer til ham at deltage i brylluppet.
I har tid til at tænke over det.
Vi planlægger en sjov og smuk fest om nogle måneder.
-Jeg kan ikke. Jeg beklager. -Prøv at forstå os.
Vi prøver ihærdigt. Verden forandrede sig for øjnene af os.
At være til fest med så mange mennesker... Det ved jeg ikke, om vi kan klare.
Vi har prøvet at sætte os ind i din situation.
Jeg beder dig om, i bare ét øjeblik, at gøre det samme for os.
Undskyld os.
Du... Gik jeg for vidt?
Nej. Du sagde alt det, jeg ikke turde sige.
Jeg vil da gerne have mine forældre med til brylluppet.
Så lad os gøre alt, vi kan, for at de kan deltage.
Fuck den store fest med mange gæster.
Vi gør det mere intimt. Men lad os gifte os nu.
-Du vil da have dit Hollywood-bryllup. -Nej, Gerardo.
Jeg vil tilbringe resten af mit liv med dig. Fuck resten.
-Tak. Det mener jeg. Tak. -Så, så.
Selvfølgelig tror jeg på dig, Olivia. Noé er i stand til alt.
Selv at forfalske sin død. Han har gjort det før.
Ringer vi til politiet?
Det er ikke en god idé. De beskytter ham nok.
Jeg får aldrig fred, så længe den skid er derude.
-Skat, din far vil bare... -Han er ikke min far!
-Det er han ikke. -Undskyld. Du har ret.
Noé vil have, at vi lever i frygt.
-Det passer. Han leger med dig. -Det vil jeg ikke lade ham gøre.
For første gang ved jeg, hvem jeg er. Jeg kan leve det liv, jeg ønsker at leve.
Svinet tog alt fra mig.
Han tog min mor, min barndom og min frihed.
Skiderikken tog oven i købet min frygt!
Rend mig, Hugo Gonzalez! Rend mig, dit røvhul!
Kom, Molina. Dine kolleger vil se dig.
Du har godt af at se andre. Du må være træt af at være hos os hele tiden.
-Og mig, mor. -Hej.
-Molina, jeg er glad for, at du kom. -Er de alle derinde?
De måtte rykke ud, men... Lad os gå indenfor og snakke.
Bravo!
Brormand!
-Du er for sej! -Hej, brormand.
VELKOMMEN, MOLINA
Molina, Molina, Molina!
Alejandro Molina, ikke alene er du et forbillede for denne institution.
Du er vigtigst af alt en retfærdig, modig mand, elsket af alle dine kolleger.
Her er hædersmedaljen, fordi du virkelig har fortjent den.
Bravo!
Fordi en brandmand altid vil være en brandmand,
har brandmesterens kontor og jeg oprettet en administrativ stilling til dig.
Hvad laver far her?
Så kan du fortsat arbejde på denne station, som du elsker.
Beklager afbrydelsen, men jeg mener,
det er rigtigt at anerkende heltene, som fik ham ud af hospitalet.
-Du var så bange den dag! -Hvor er vores medaljer?
I de næste dage indretter vi et kontor, så du kan arbejde komfortabelt.
Jeg påskønner det, chef, men... Sandheden er...
Hvor er festen?
-Mor. -Søn.
Hej.
Undskyld, jeg vidste ikke, der var en ceremoni.
Du er altid velkommen. Det er godt at se dig.
Jeg ville bare sikre mig, at du havde det godt,
og at du ikke har mistet fodfæstet igen, skat.
Bare rolig. Jeg lægger alt det bag mig
takket være en psykologisk terapi, jeg er i gang med,
med en, du skal møde.
Fátima. Dette er min mor, Elvira.
-Mor, det er Fátima, min... -Hans kæreste. Godt at møde dig.
I lige måde. Og hvem er denne lille engel?
Denne søde lille fyr er Juliancito, en fremtidig brandmand.
Og sandsynligvis denne brandstations fremtidige kaptajn.
Han er min gudsøn... søn.
Det betyder, at du er hans gud... bedstemor.
Hej.
Der.
Prinser... Prinser? Snarere konger.
-Ser jeg godt ud? -Du er rigtig flot.
Du endnu mere.
Har I alle papirerne? Fødselsattesterne. Er legitimationen der?
-Alt er der. -Så skal jeg se efter Erick.
Gutter... Jeg elsker, I skal giftes, men kom nu!
I har kun givet mig én uge!
Havde I sagt det før, kunne jeg have arrangeret noget finere.
Nej, mor. Det skal ikke være fint. Vær rolig. Din søn gifter sig ikke hver dag.
Det ved jeg. Nå, vi ses... i stuen, okay?
Tror du, mine forældre kommer?
Hvis vi arrangerede denne intime ceremoni,
så de kunne være veltilpasse, og de så ikke gad komme,
så vil jeg fortælle dem nogle sandheder.
-Men de skal nok komme. Okay? -Er du klar?
Siden det første øjeblik, jeg så dig.
-Fabio, Gerardo. Vi er samlet i dag... -Undskyld.
Jeg vil gerne sige nogle ord og så fortsætte med ceremonien.
Værsgo.
Da Fabio var fem år, kom han pludselig en dag
ind på mit værelse, satte sig på min seng, med sine enorme, olivengrønne øjne
og sine kæmpe girafagtige vipper,
og sagde: "Mor, jeg er ikke som de andre drenge."
"Hvad?" "Ja, mor. Jeg er ikke som de andre drenge,
men jeg lover dig, at ingen vil gøre nar ad mig." Og du gjorde det.
Og da jeg så, at de gjorde nar ad dig, og jeg så dig græde,
lovede jeg mig selv, at jeg aldrig ville bidrage til din tristhed.
Alle mødre er stolte af deres børn,
men stoltheden, jeg føler for dig er større end denne verden.
Tak for, at du findes.
Jeg elsker dig. Jeg elsker dig så højt.
Vær lykkelig. Hvis du er lykkelig, bliver vi det også.
Vis alle, at kærligheden vitterligt findes.
Et øjeblik. Vent på os.
-Jeg er glad for, at I kom! -Velkommen til familien.
Jeg tilspørger dig, Fabio, ønsker du at gifte dig med Gerardo?
Ja.
Gerardo, ønsker du at gifte dig med Fabio?
Ja!
-Skål for jer og os. -Og måtte kærligheden brede sig.
-Skål. -Skål.
-Og for den nye familie.
Hvordan overtalte du din mor til at flytte ind hos dig?
Fordi behandlingen gør underværker.
Lægen sagde, jeg bliver hurtigere rask, hvis jeg er i bedre humør.
Og hvad er bedre end at være sammen med den, som elsker dig?
Rosarios værelse er dit, og mit teleskop er tilgængeligt,
hvis du vil kigge på stationen i ny og næ.
Så snart lægen giver dig lov, besøg mig i Paris, okay?
Min lejlighed er på størrelse med et skab, men vi finder ud af det.
-Selvfølgelig! Vi kommer. Skål. -Skål.
-Hvad vil du kalde babyen? -Molina.
-Nå. -Er det ikke dit efternavn?
Fra nu af er det hans navn.
Fordi han vil have sine to mødres efternavne.
Sådan er det bedst.
-Fedt! -Ja, det lyder godt.
Molinita.
-Hvorfor ler du så nervøst? -Mor har et nyt værelse.
-Her? -Ja.
Nå, jeg ville foreslå noget om et par dage.
Huset, jeg bor i, er ganske stort, som du ved.
Og jeg føler mig ensom, så jeg tænkte, at I begge måske ville bo hos mig.
-Så... hurtigt? -Det haster skam ikke.
Overvej det.
-Går du allerede? -Ja. Jeg skal tidligt op.
-Jeg gemmer et stykke kage til dig. -Så... har du travlt i morgen?
-Hvis du har fri, vil jeg gerne møde dig. -Du møder mig jo nu.
-Ja, men... alene. -Ja. Ja, jeg har fri.
-Så henter jeg dig i morgen aften, okay? -Den er i vinkel.
Vi ses i morgen, Glorita.
Vi ses i morgen, Ricardo.
-Forsigtig, skat. Er du okay? -Ja.
-Hvorfor passer du sådan på mig? -Fordi jeg elsker dig.
-Intet ondt må overgå dig. -Du, intet ondt må overgå os.
Vi har vist betalt vores, ikke? Det, der betyder noget, er,
at vi har dette hus. Vi skal starte et liv sammen.
Og jeg er sammen med verdens smukkeste kvinde.
-Med sin lille krølle. -Jeg elsker dig.
-Vil du have vand? -Ja. Gerne.
-Hvad er der? -Har du flyttet den bog?
-Nej. Du lod den ligge der. -Nej, jeg lod den ligge på bordet.
Glem vandet.
Nej, jeg læste den, før jeg gik, og lagde den på bordet. Hvorfor er den her?
Skat, lad os lægge os, okay? Kom.
Kom.
-Hvad skete der? -Jeg drak ikke så meget.
Vent.
-Hugo, kom ind. -Et foto?
-I skal sidde her. -Kom, børn. Kig på ham.
-Tag telefonen, Poncho! -Dette er Poncho. Læg en...
-Poncho. Olivia! -De kan ikke høre dig.
Hvad laver du her? Forsvind, din skiderik!
Ricardo Urzúa. Min gamle ven.
Hvorfor så lang i ansigtet? Er du ikke glad for at se mig?
Får jeg ikke en krammer for gammelt venskabs skyld?
Ser du, hvad jeg har her? Lighteren? Kan du forestille dig, hvad den kan gøre?
Lugt det, som er på væggene og møblerne. Benzin!
Tager du ét skridt, så antænder jeg alt, og vi dør her.
-Hvor er Poncho og Olivia? -De sover.
Og det bliver de ved med, takket være kloroformen.
Jeg har skam lidt medmenneskelighed for min datter og svigersøn.
De vil ikke lide, når de skal herfra som dem før dem gjorde.
Nå? Vil du ikke give din gamle ven Hugo en krammer?
-Du er ikke Hugo mere. Du er et sygt svin. -Du er så melodramatisk.
Det er på grund af det, der skete med Flor, ikke?
Du fortjente ikke den smukke kvinde eller de børn. Det perfekte liv. Acceptér det.
I dette liv vinder den stærkeste altid. Og du, Ricardo...
...var altid den svageste.
Derfor endte du uden kone, hus og børn... og i fængsel.
Jeg havde det fint.
Det ender i dag. Alle dine identiteter er forbi i aften.
Hugo González. Noé Serrano.
Diccarey. Slagteren fra Reynosa.
Den gåde løste du vel også, ikke? Hey, hey, hey!
Ét lille skridt... og vi dør alle sammen.
Alle troede, jeg var slagteren fra Reynosa. De vil få sandheden at vide.
Du er intelligent, Ricardo, men såre naiv.
En finurlig kombination, ikke?
Ved du, hvor ofte jeg har bollet dine kærester, mens du legede brandmand?
-Du vil bøde for det, du gjorde mod Flor. -Hvordan?
Hvis jeg skal dø, så du kan bøde, accepterer jeg prisen.
-Vi dør sammen. -God idé. Nå ja!
Olivia og Poncho vil også dø. Hvad? Ville du ofre dem?
Denne kamp er med mig, dit røvhul! Ikke dem.
Du udnyttede dem. Især Olivia.
Det, der sker med dem, afhænger ikke af mig. Gæt, hvem det afhænger af.
Poncho, Olivia. Vågn op! Poncho, Olivia.
Olivia, vågn op. Olivia!
Lad dem være!
Dette er mellem dig og mig.
Olivia, skat.
Sådan en oprørsk pige. Du skulle ikke vågne nu.
Hvad er der, skat?
Vil du have, jeg slipper dig fri? Hvor skal du hen?
Hvad er der, hr. brandmand? Føler du dig ikke mere bekvem omringet af ild?
Hvad med at vi går ud og afslutter det, vi begyndte?
Lad os gå.
Kære ven, det er synd, at vores møde blev så kort. Du skal dø.
Ved du hvad? Nej. Kun én af os bevæbnet...
Det er uretfærdigt. Gå!
Vi må være lige.
Det lærer de en på politiskolen.
Godt, din skiderik. Lad os se, hvem der vinder.
Brandmanden eller betjenten.
Vågn op, Poncho. Vågn op, elskede. Poncho!
Vågn op, Poncho.
Ricardo er hos Noé. Prøv at slippe fri.
Dette er for, hvad du gjorde mod Flor!
Dette er for 25 år i spjældet! Dette er for, hvad du gjorde mod Olivia.
Og det her, skiderik, er for, hvad du gjorde mod min søn, Daniel!
Ricardo, Ricardo! Poncho! Jeg må befri ham!
Din tid er kommet, skiderik!
-Gutterne er her. Jeg henter en slange! -Olivia!
-Efterlad ham der. Jeg går ikke uden dig. -Ud herfra, Poncho!
-Skynd jer, gutter. -Giv mig en jakke! Kom så. Slangen!
-Kom nu. Jeg går ikke. Pas på! -Bøh!
Tryk!
Hvad er der, Olivia? Hvorfor skælver du?
Det er far. Vær ikke bange.
Så længe du er med mig, vil intet ondt overgå dig.
-Lad hende gå. -Luk arret, narrøv!
Se, hvem der er her. Din elskede Poncho. Din helt.
Vil du gå med ham? Gå!
Poncho, gå.
-Nej. -Ser man det, Ponchito.
Vi står endelig ansigt til ansigt.
Lad ham gå. Dette handler om mig. Dræb mig i stedet!
-Skyd mig, din skid! -Olivia, som du ønsker.
Pas på!
-Forstår du? Jeg var en god far for dig. -Du ødelagde mit liv!
Vil du blive for at dø med mig eller flygte med min fjende?
-Jeg hader dig. -Du var altid en forræder.
Kom. Jeg vil ikke også miste dig!
-Nej! Jeg vil se dig dø. -Vi ses i helvede.
-Kom. Kom så! -Nu!
Skift!
-Godt. Klar. -Tak.
Hvad var det sidste, han gjorde, før han døde?
Han sagde, vi ville ses i helvede.
Han fortjente det.
-Du vandt, far. -Jeg gjorde bare det, der skulle gøres.
Du fik endelig ram på Slagteren fra Reynosa.
Ja, denne gang.
At være brandmand er ikke kun en ære. Det er også et stort ansvar.
Ingen er bedre end andre.
Det nytter intet at have styrken, modet og viljen, hvis vi ikke kan samarbejde.
For første gang har vi flere kvindelige kandidater.
Verden har ændret sig, og intet gør os gladere.
-Ikke sandt, Linares? -Jo, kaptajn.
For nogle af os var det sværere at forstå. Men det er sandt.
Så velkommen, både mænd og kvinder.
Det bliver en glæde at dele stationen med jer alle.
Og nu til det, som bragte os hertil. Lad træningen begynde.
Jeg elsker dig!
Jeg elsker dig.
Tekster af: Tage Poulsen