A fenébe, Olivia!
Mi a fenét kezdjünk veled?
Meg fogod tanulni, mikor kell befogni a szádat.
Amíg apu itt van veled,
nincs szükséged senki másra.
Úgy is nézünk ki, mint akikben ugyanaz a vér folyik.
- Most itt fogsz sírni? - Igen.
Az okos lányok nem sírnak.
Minket soha senki sem fog szeretni.
Olyan vagy, mint az anyád.
Ő sem tudta, mikor kell befogni.
Hugo ölte meg.
És ha akarlak, téged is megöllek.
Olyan vagy, mint én, és a bűntársam vagy.
És ha én elbukom, akkor magammal rántalak.
Az akarsz lenni?
A lány, aki elárulta az apját?
Hogy meghaljak
miattad?
Ahogy beléptél az életembe,
most úgy távozol.
Vége.
Eljött az én időm.
Olivia, édesem!
A NETFLIX SOROZATA
Ne félj!
Apu az.
Gyere velem!
Talán adok neked egy utolsó esélyt,
hogy ne itt végezd...
holtan.
Ahogy az anyád.
Olivia!
Poncho!
Édesem!
- Mi a baj? - Itt van.
Itt van.
Menjünk be a házba!
Együtt akarunk lenni.
Élhettek együtt,
de nem házasodhattok össze.
De mi már eldöntöttük, apa.
Azt hiszem, ideje megértened, hogy jogunk van a boldogsághoz.
Amikor a bátyád elmondta, mire készültök,
nem tudtam, mit gondoljak.
Gerardo, én őszintén a legjobbakat kívánom.
De ne kérd, hogy örüljek neked, vagy gratuláljak, mert az nem megy.
Csak arra kérlek, hogy fogadjatok el olyannak, amilyen vagyok!
Bár szerintem
szép ajándék lenne önöktől, ha eljönnének az esküvőnkre.
Még van idejük átgondolni.
Nagyon menő és gyönyörű partit tervezünk.
Pár hónap múlva.
Ez nekem túl sok. Nem megy.
- Sajnálom. - Próbáljatok meg megérteni!
Mi nagyon igyekszünk.
A világ előttünk változott meg.
És hogy ott legyünk abban a buliban azzal a sok emberrel,
nem tudom, hogy menne-e.
Mi megpróbáltuk magunkat a helyetekbe képzelni.
Csak annyit kérek, hogy egy pillanatra
tegyétek ti is ezt!
Elnézést.
Hé!
Túlzásba estem?
Nem. Azt hiszem, kimondtál mindent, amihez nekem nem volt merszem.
Nyilván szeretném, hogy eljöjjenek.
Akkor tegyünk meg mindent, hogy ott lehessenek!
Fenébe a nagy bulival, meg azzal a sok emberrel!
Legyen sokkal családiasabb!
De házasodjunk össze most!
- De te hollywoodi esküvőre vágysz. - Nem, Gerardo.
Én csak veled akarom leélni az életem.
Fenébe minden mással!
Köszönöm! Tényleg.
- Köszönöm! - Jól van.
Persze, hogy hiszek neked.
Noé bármire képes.
Még a saját halálát is eljátssza. Egyszer már megtette.
És most mi legyen? Hívjuk a rendőrséget?
Szerintem az nem jó ötlet.
Biztos, hogy őt védik.
Sosem leszek nyugodt, tudván, hogy az a rohadék odakint van.
- Édesem, az apád csak... - Ő nem az apám!
- Nem az apám! - Igen, bocsánat. Igazad van.
Noé csak azt akarja, hogy félelemben éljünk.
Ez igaz.
Játszik az elmétekkel.
Ezt nem hagyom neki.
Most először tudom, ki vagyok.
Tudom, hogy megvan az erőm ahhoz, hogy olyan életet éljek, amilyet akarok.
Az a rohadék mindenemet elvette.
Az anyámat, a gyerekkoromat,
a szabadságomat.
A rohadék még a félelmemet is elvette!
Rohadj meg, Hugo Gonzalez!
Rohadj meg, te szemét!
Gyerünk, Molina! A társaid látni akarnak.
Jót fog tenni, hogy találkozol másokkal.
Már biztosan halálra unsz minket.
- És engem, anyu. - Bizony.
Üdv!
Molina, örülök, hogy eljöttél.
- Mindenki bent van? - Nem.
Riasztáshoz kellett menniük, de...
Nos... menjünk be! Menjünk, beszélgessünk, gyerünk!
Bravó! Bravó!
Tesó!
Király vagy!
Szia, tesó!
ISTEN HOZOTT, MOLINA!
Molina! Molina! Molina!
Molina, nemcsak azt bizonyítottad, hogy példakép vagy a tűzoltóság számára,
hanem ami a legfontosabb,
hogy igaz és bátor ember vagy,
akit minden kollégája szeret.
Átadom neked az Érdemérmet,
mert igazán kiérdemelted.
Bravó!
Mivel egy tűzoltó mindig az marad,
a parancsnoksággal létrehoztunk egy adminisztratív pozíciót
kifejezetten neked.
Apa miért van itt?
Hogy továbbra is az állomáson dolgozhass, amit annyira szeretsz.
Elnézést, hogy közbeszólok,
de szerintem azokat a hősöket is méltányolni kéne,
akik kihozták a kórházból.
- Hogy be voltál tojva aznap! - Hol van a mi kitüntetésünk?
A következő napokban kialakítunk egy irodát,
hogy kényelmesen dolgozhass.
Nagyra értékelem, főnök, de...
az igazság az...
Szóval, hol van a buli?
- Anya! - Fiam!
- Szia! - Szia!
Elnézést, nem tudtam, hogy ünnepség van.
Téged mindig szívesen látunk.
Csak meg akartam győződni róla, hogy jól vagy,
és hogy nem vagdosod megint a lábad, édesem.
Ne aggódj!
Azt magam mögött hagyom
egy pszichológiai terápiának köszönhetően,
amit valakivel együtt csinálok.
Szeretném őt bemutatni neked.
Fátima! Ő itt az édesanyám, Elvira.
- Anya, ő itt Fátima, az én... - Barátnője. Örvendek.
Úgyszintén.
És ki ez a kis angyalka?
Ez a helyes kisfiú itt Juliancito.
Egy leendő tűzoltó,
- és... - Istenem!
...ennek az állomásnak a leendő parancsnoka.
Ő a keresztfiam... a fiam.
Ami azt jelenti, hogy ön a kereszt... nagyanyja.
Szervusz!
Ide.
Hercegek...
Hercegek? Inkább királyok.
- Jól nézek ki? - Nagyon jóképű vagy.
Te még inkább.
Megvan az összes irat? Az anyakönyvi kivonatok...
Itt vannak a személyik is?
- Minden itt van. - Jó, akkor megnézem Ericket.
Srácok...
imádom, hogy megházasodtok. De ugyan már!
Csak egy hetet adtatok nekem. Az semmi!
Ha időben szóltok, elegánsabb bulit is szervezhettem volna.
Nem, anya, nem akartunk elegáns bulit, oké?
És szeretném, ha megnyugodnál. Nem minden nap házasodik a fiad.
Tudom. Jó, akkor a nappaliban találkozunk, oké?
Oké.
Szerinted eljönnek a szüleim?
Ha már családias szertartást rendeztünk,
hogy ne legyenek zavarban, és erre nem jönnek el,
ez a kifinomult fiú nem lesz többé finom, és megmondja a magáét.
De biztos, hogy eljönnek.
- Oké? - Készen állsz?
Attól a perctől kezdve, hogy megláttalak.
Fabio, Gerardo...
- azért gyűltünk ma össze... - Elnézést.
Szeretnék szólni pár szót, mielőtt folytatjuk a szertartást.
Tessék!
Fabio ötéves volt, és egy nap egyszer csak
bejött a szobámba, leült az ágyamra
a hatalmas olajzöld szemével,
és a hosszú, seprűs pilláival,
és azt mondta: „Anyu,
én nem olyan vagyok, mint a többi fiú.”
Mire én: „Tessék?” És ő: „Igen, anyu,
én nem olyan vagyok, mint a többi fiú,
de megígérem neked,
hogy senki sem fog csúfolni.”
És megcsináltad.
És amikor láttam, hogy csúfolnak,
és láttalak sírni,
megesküdtem, hogy én soha nem járulok hozzá a szomorúságodhoz.
Minden anya büszke a gyerekére,
de az a büszkeség, amit én érzek, nagyobb, mint ez a világ.
Köszönöm, hogy vagy!
Szeretlek.
Nagyon szeretlek.
Legyetek boldogok!
Ha ti boldogok vagytok, mi is azok leszünk.
Mutassátok meg mindenkinek,
hogy igenis létezik szerelem!
Egy pillanat!
Várjanak meg minket!
- Örülök, hogy eljöttetek! - Üdv a családban!
Tehát, Fabio,
szeretnél-e házasságot kötni Gerardóval?
Igen.
Gerardo, szeretnél-e házasságot kötni Fabióval?
Igen.
Rátok és ránk!
A szeretet pedig sokszorozódjon.
- Egészségünkre! - Egészségünkre!
- Az új családra!
Egészségünkre!
És hogy győzted meg anyukádat, hogy költözzön ő is ide?
Úgy, hogy a kezelés csodákat művel, kislány.
Az orvos azt mondta, hogy gyorsabban meggyógyulok, ha jobb kedvem van.
És mi lehet jobb annál, mint azzal lenni, aki szeret?
Rosario szobája a tiéd,
és a távcsövem is a rendelkezésedre áll,
ha időnként szeretnéd megnézni az állomást.
Amint az orvos engedélyezi, látogass meg Párizsban, jó?
Egy gardrób méretű lakást béreltem, de majd kitalálunk valamit.
Hát hogyne! Elmegyünk.
- Egészségünkre! - Egészségünkre!
Egészségünkre!
- Mi lesz a baba neve? - Molina.
- Ó! - Ez nem a vezetékneved?
Mostantól ez az ő neve.
Mert a két anyja vezetéknevét fogja viselni.
Úgy gondoltuk, hogy így lesz jó.
- Király! - Igen, nagyon jól hangzik.
Molinita.
És miért nevettek ilyen izgatottan?
Hát, anyának új szobája van.
- Itt? - Igen.
Nos, néhány nap múlva akartam javasolni valamit.
A ház, amiben én lakom,
elég nagy, mint azt tudod.
És nagyon magányos vagyok ott, úgyhogy arra gondoltam,
hogy talán odaköltözhetnétek mind a ketten.
Ilyen gyorsan?
Nem kell sietni vele.
Átgondolhatjátok. Nincs semmi nyomás.
Már mész is?
Igen, korán kell kelnem.
Akkor félreteszek egy szelet tortát.
Szóval...
sok a dolgod holnap?
Mert ha ráérsz,
szívesen találkoznék veled.
De hát most is találkoztunk.
Igen, de...
kettesben.
Igen. Ráérek.
Akkor holnap este érted jövök, jó?
Rendben.
Holnap találkozunk, Glorita.
Holnap találkozunk, Ricardo.
Óvatosan, édesem!
- Jól vagy? - Igen.
Óvatosan!
- Miért törődsz velem ennyire? - Mert szeretlek.
És nem akarom, hogy bajod essen.
Semmi bajunk nem lesz.
Már leróttuk a tartozásunkat.
Most csak az számít,
hogy itt van nekünk ez a ház.
És közös életet kezdünk.
A világ legszebb nőjével járok.
- A kis fürtjével. - Szeretlek.
- Kérsz vizet? - Igen.
Légyszi!
Mi a baj?
Te tetted ide ezt a könyvet?
Nem. Te hagytad ott, édesem.
Nem, én az asztalon hagytam.
Tudod, mit? Hagyjuk azt a vizet!
Nem. Olvastam, mielőtt elmentünk, és az asztalra tettem.
Miért van itt?
Drágám, menjünk aludni!
Gyere!
- Mi az? - Esküszöm, mellesleg...
nem is ittam olyan sokat.
Oké, egy pillanat!
Hugo, gyere be!
Egy fotót?
Szerintem ülj ide!
Gyertek, gyerekek!
Odanézzetek!
- Poncho! Vedd már fel! - Helló! Ponchót hívtad, hagyj...
Poncho! Olivia!
Nem hallanak.
Mit keresel te itt?
Takarodj innen, te szemét!
Ricardo Urzúa!
Régi cimborám.
Mi az? Mi ez az ábrázat?
Nem örülsz, hogy látsz?
Nem akarsz megölelni
a régi idők emlékére?
Látod, mi van a kezemben?
Egy öngyújtó?
El tudod képzelni, mire képes ez?
Találd ki, mi van a falakon,
a bútorokon!
Benzin.
Még egy lépés, és felgyújtok mindent,
és itt halunk meg.
Hol van Poncho és Olivia?
Alszanak.
És a kloroformnak hála ez így is marad.
Látod? Maradt bennem egy kis emberség a lányom és a vejem iránt.
Ők nem fognak szenvedni, amikor meghalnak, mint az elődeik.
Na, mi lesz?
Nem öleled meg a te öreg Hugo barátodat?
Te már nem Hugo vagy.
Te egy beteg állat vagy.
Ó, milyen drámai!
Azért, ami Florral történt, igaz?
Nem érdemelted meg azt a gyönyörű nőt és azokat a gyerekeket.
Azt a tökéletes életet. Fogadd el!
Ebben az életben mindig az erős győz.
És te, Ricardo,
mindig is gyenge voltál.
Ezért végezted feleség, ház és gyerekek nélkül
a börtönben.
Nekem elég jó volt.
Ennek ma vége.
Minden személyazonosságodnak vége lesz ma este.
Hugo González.
Noé Serrano.
Diccarey.
A reynosai mészáros.
Gondolom, ezt a rejtvényt is megoldottad, ugye?
Hé, hé, hé!
Egy kicsi lépés,
és mind meghalunk.
Azt hitték, én vagyok a reynosai mészáros.
Végre kiderül az igazság.
Okos vagy, Ricardo,
de nagyon naiv.
Milyen furcsa kombináció, nem igaz?
Tudod, hányszor dugtam meg a barátnőidet,
miközben te játszottad a tűzoltót?
Megfizetsz azért, amit Florral tettél.
Hogyan?
Ha meg kell halnom azért, hogy megfizess, ám legyen!
- Együtt halunk meg. - Jó ötlet.
Ó, igaz is!
Olivia és Poncho is meghalna.
Mi az? Őket is feláldoznád?
Ez a mi harcunk, te barom!
Nem az övék.
Felhasználtad őket. Különösen Oliviát.
Az, hogy mi lesz velük,
nem rajtam múlik.
Találd ki, kin múlik!
Poncho, Olivia, keljetek fel!
Poncho, Olivia!
Olivia, kelj fel!
Olivia!
Hagyd őket!
Ez csak kettőnkre tartozik.
Olivia, drágám!
Micsoda lázadó lány!
Nem kellett volna felébredned.
Mi a baj, édesem?
Oldozzalak el?
Mit képzelsz, hová mész?
Na mi az, tűzoltó úr?
Nem úgy érzed jól magad, ha tűz vesz körül?
Idefigyelj!
Miért nem megyünk ki,
és fejezzük be, amit elkezdtünk?
Menjünk!
Drága barátom,
kár, hogy ilyen rövid volt a találkozásunk.
De most meg kell halnod.
Tudod, mit? Nem.
Csak az egyikünknél van fegyver.
Ez így nem igazságos.
Indulj!
Egyenlőnek kell lennünk.
Ezt tanítják a rendőrakadémián.
Jól van, te rohadék!
Lássuk, ki nyer!
A tűzoltó vagy a rendőr.
Poncho, ébredj fel! Poncho!
Édesem, ébredj fel! Poncho!
Nyisd ki a szemed, Poncho! Ébredj fel!
Ricardo Noéval van.
Próbálj meg kibújni!
Ezt azért, amit Florral tettél!
Ezt a 25 év börtönért!
Ezt azért, amit Oliviával tettél!
Ezt, te állat, azért, amit a fiammal, Daniellel tettél!
Ricardo! Ricardo!
Poncho! Ki kell szabadítani!
Eljött a te időd, te szemét!
Itt vannak a srácok! Megyek a tömlőért.
Olivia!
Hagyd őt ott! Gyere!
- Nélküled nem megyek. - Tűnj el innen, Poncho!
Gyertek! Siessetek!
Adjatok egy kabátot!
Gyerünk, srácok, a tömlőt!
Menjünk! Nélküled nem megyek! Vigyázz!
Bumm!
Tedd nyomás alá!
Mi a baj, Olivia?
Miért remegsz, édesem?
Apu az.
Ne félj!
Amíg velem vagy,
nem eshet bajod.
Kérlek, engedd el!
Fogd be, te barom!
Nézd, ki van itt!
A te szeretett Ponchód.
A hősöd.
Vele akarsz menni?
Menj!
- Poncho, menj! Menj innen! Menj! - Nem!
- Lám, lám, lám!
Ponchito!
Végre szemtől szemben állunk, te és én.
Hagyd békén! Engedd el! Engem akarsz. Ölj meg inkább engem!
- Lőj le, te szemét, lőj le! - Olivia!
Ahogy akarod.
Vigyázz!
Látod?
Én jó apád voltam.
Tönkretetted az életemet!
Itt maradsz, hogy velem halj meg,
vagy elszöksz az ellenségemmel?
Gyűlöllek!
Mindig is áruló voltál.
Olivia, menjünk! Nem akarlak téged is elveszíteni.
Nem! Látni akarom, ahogy meghalsz.
A pokolban találkozunk.
Menjünk! Menjünk már!
Most!
Csere!
- Oké, kész. - Köszönöm!
Kösz!
Mi volt az utolsó, amit halála előtt tett?
Azt mondta, hogy a pokolban találkozunk.
Megérdemelte.
Te nyertél, apa.
Csak tettem, amit tennem kellett.
Végre megszabadultál a reynosai mészárostól.
Ezúttal sikerült.
Ez a munka nem csak megtiszteltetés.
Hatalmas felelősséggel is jár.
Senki sem áll a másik fölött.
Hiába van erőnk, bátorságunk és akaratunk,
ha nem dolgozunk csapatként.
Most először több a női jelentkező.
A világ megváltozott,
és semmi sem tehet minket boldogabbá.
Ugye, Linares?
Így van, százados.
Néhányunknak nehezebb volt ezt megérteni.
De ez így igaz.
Úgyhogy üdvözlök
minden férfit és nőt.
Mindannyiukkal öröm lesz megosztani az állomást.
És most, amiért itt vagyunk.
Kezdődjön a kiképzés!
Szeretlek!
Szeretlek.
A feliratot fordította: Borsody Anna