INDFØDTE OG BEBOERE PÅ TORRES STRAIT-ØERNE ADVARES OM,
AT PROGRAMMET KAN INDEHOLDE BILLEDER OG LYDE AF DØDE PERSONER.
GRUNDLÆGGER AF STC, SOCIALSANERINGS-FIRMA
Trauma er... Hvordan skal jeg beskrive det?
Trauma er en hændelse, der sker helt uventet.
Det er et chok og en forandring af hverdagsrutinen.
Det er, når det ulykkelige gen dukker op, og det er et tidens tegn.
-Hvad gør man indenfor social sanering? -Vi rengør efter dødsfald, selvmord.
Hoarding og beskidte forhold. Alt lortearbejdet, ingen vil udføre.
For nylig havde vi en kvinde, som havde ligget i et badekar i otte måneder.
SANDRA BEHØVER HJÆLP TIL AT HOLDE HJEM RENE
-Ikke et job for de forsagte. -Kun visse typer kan klare det.
Er det på grund af din fortid, at du kan...
Ingen andre skal opleve det, jeg har oplevet.
Du er en helt!
Vi er alle nedbrudte sjæle. Alle i verden har problemer.
Fordi du har oplevet begge sider, kan du hjælpe folk med at håndtere det.
Ja, det har været en kamp. Men det gør dig stærkere og til et bedre menneske.
FEBRUAR 2019
PORT MELBOURNE AUSTRALIEN
-Var det en god weekend? -Ja, jeg var på Sacred Heart i går.
Jeg var færdig bagefter. Det var en stor dag.
Cheryl, dette er Brian. Han vil ødelægge dit køkken!
-Jeg undskylder på forhånd. -Det behøver du ikke.
Vi elsker vores job, for vi forandrer folks liv.
Vi har en kvinde med hoarding-tendenser.
Hun havde et smukt hjem, men fik det svært, da hun mistede jobbet.
To ældre funktionshæmmede børn bor her,
så vi må hjælpe hende med at få styr på sit liv.
Enten er der noget dødt her... En pungrotte, en rotte,
eller også er der noget galt her.
Vi må tømme gangen for at flytte ting til ejendommens forside.
Alt det der på gulvet er dyreafføring.
Alt her er kontamineret, så det hele skal ud.
Dåserne rådner, så de er ikke til nogen nytte.
Som I kan se, har huset været i forfald i ti år.
Det vil kræve meget arbejde at gøre det pragtfuldt igen.
Mor!
OMDEFINÉR SUCCES, HVIS TINGENE IKKE LYKKES.
Mor!
Ingen tror, den slags kan ske for dem, for det er ikke en del af planen for,
hvordan ens liv skal gå. Om man så er fattig, rig, eller hvad ved jeg.
Demografi afgør ikke, om man udsættes for et traume. Det gør omstændighederne.
Det er skrammel i mine øjne. Skrammel, skrammel.
-En lykkebringende kat? -Den kan pisse af.
Hvis du har en omstændighed, som skal håndteres,
skal det gøres så generøst og omsorgsfuldt som muligt.
-Hvad er det? -En pris, jeg vendt på arbejdet.
En præstationspris. Den må vi beholde.
Vi beholder de farverige til pigernes værelse.
Vi kigger på det og siger: "Jøsses, sikke et rod!"
De kigger og siger: "Jeg er sgu på spanden."
Det var en herlig dag. Jeg smiler.
Det er min mand og pigerne, da de var små.
-Så det er dine minder. -Jeg er glad for, at de blev fundet.
Som jeg sagde: De ryger, men jeg drikker.
Ja, jeg savner ting.
Jeg ved ikke, hvordan det endte sådan her.
Tænk, at jeg lod det ske. Sådan er jeg ikke indrettet.
Det kunne være dig eller mig. Derfor dømmer jeg ikke nogen.
Man ved ikke, hvad der kan ske. Livet kan være meget skrøbeligt.
STC's HOVEDKONTOR
Vi tager os af dyrehamstring og sanering efter kæledyr.
Ødelagte huse. Sanering af lugt. Mord, selvmord, dødsfald,
dødsboer, skimmelsvamp, oversvømmelse, brandskader.
Meth-laboratorier, industriulykker. Vi præsenterer ejendomme,
så vi hjælper både fattige og rige personer.
Vores medarbejdere er alle uddannede til arbejdet.
Jeg ved nu... I sin tid arbejdede jeg med en vogn dag og nat.
Jeg har en uhelbredelig lungesygdom, for jeg havde ikke beskyttelsesgrej.
Nu er jeg en ninja. "Tag beskyttelsesgrejet på."
"Ellers ender I som mig." De har lært af mine fejltagelser.
Herude har vi vores vaskerum.
Alt, der har med hoarding og smuds at gøre, skal vaskes her.
Alt, der har med blod eller afføring at gøre, kasseres.
Vi arbejder indenfor og udenfor. Vi har luftrensere, urinsanering.
Vi har gulvbehandlingsmidler, rengøringsmidler mod opkast.
Vi har materialer til at klare alt.
DYGTIGHED ER IKKE TILFÆLDIGT
Det er i Safety Beach. Et diarrétilfælde i vaskerummet og badeværelset.
Vi har et dødsoffer i trafikken.
-Er du stadig indlagt? Det var ikke godt. -Vi bruger nødsporet for at nå frem.
Kan du sove i sengen? Gør det ikke, hvis den er kontamineret.
Da jeg startede firmaet for 30 år siden, var det mig i en vogn.
Men det voksede sig større, end jeg havde forventet.
Vi har det største åstedsrengøringsfirma i Victoria.
Godmorgen. Du taler med Sandra.
Hvad man end gør i livet, skal man gøre det 150 %.
Du kan være kvarterets bedste toiletrenser.
Du kan være den bedste hvad som helst. Grib alle mulighederne, livet byder dig.
Jeg er stolt over vores udvikling.
Enhver kan gøre rent og rense ud.
Men vi er kvalificerede og udviser medfølelse.
Set i bakspejlet har det været hårdt.
Set i bakspejlet er det det bedste, jeg har gjort.
Firmaet er som mit barn.
Hvis du behøver noget, kan du... Undskyld mig!
Det kan også være indlært adfærd. Forældrene har måske været hoardere.
Men efterligner det, man ser. Stop!
Godt, jeg... Undskyld mig! Jeg taler i telefon.
Det er en iltkoncentrator, så når jeg har det dårligt,
som i den seneste uge, så bruger jeg den flittigt i løbet af dagen.
Jeg har den ikke, når jeg sover, men jeg bruger den om dagen.
Den er meget stille.
Jeg tager iltkateteret på, og så får jeg den ilt, jeg behøver.
Jeg har altid haft udfordringer i mit liv, og jeg tager altid kampen op.
SANDRA HAR KOL, SOM HÆMMER LUFTSTRØMMEN OG SKADER ORGANERNE.
TILSTANDEN ER FORVÆRRET. LÆGERNE RÅDER HENDE TIL AT STOPPE ARBEJDET.
Vi havde en meget intens rengøring i Port Melbourne.
Det tog en uge. Bagefter begyndte jeg at få det skidt.
Det var nok alle patogenerne i huset.
Det var et arnested for en infektion i brystet.
Jeg gik til en læge her. Han blev rystet over min tilstand.
Han ringede efter en ambulance og fik mig ind på Peninsula Private Hospital.
De opdagede, at jeg også havde hjerteproblemer.
Jeg indså, at hvis jeg blev syg, så kunne det hurtigt gå ad helvede til.
Jeg ved, at du elskede at gøre rent. Det var din identitet i 30 år.
Var det hårdt at give...
Ja, men det var enten rengøringerne eller mit helbred.
Hvad skulle jeg vælge? Desværre prioriterede jeg helbredet højst.
Men mit personale er meget kompetente.
STC-PERSONALEMØDE
Godmorgen.
Jeg har beklageligvis lidt åndenød og en begyndende forkølelse.
Der er opstået en situation. Nogle medarbejdere sanerede mod væggelus
og stødte på en stor mængde metamfetamin.
Den var til distribution.
Der var narko til en værdi af vistnok 56.000 dollar gemt på ejendommen.
I må under ingen omstændigheder føle jer truede eller være bange.
Det får vi ikke løn for.
Til alle de nye her: Jeg hedder Sandra.
-Hvad synes du om arbejdet? -Det har været ganske interessant.
-Jeg har ikke haft en dårlig dag endnu. -Det skal nok komme!
Du behøver ikke et fitnessmedlemskab. Arbejdet er konstant, tungt og svært.
Du skal til social sanering og kan blive kaldt ud døgnet rundt.
Jeg synes om det, men jeg er jo også meget nysgerrig.
Hver opgave er unik. Du vil opleve en helt anden side af livet.
-Det er alle rum. -En hovedrengøring.
Ja, det er hele dynen.
Social sanering er bestemt ikke for alle.
Det er frygteligt lortearbejde.
Har du moppehovederne? Skrubberne?
Vores succes er, at vi er mennesker, som klarer menneskelige problemer.
Er du hjemme, Shaun? Det er rengøringen. STC-tjenesten.
Jeg arbejder med social sanering, fordi jeg kan lide at hjælpe folk.
Jeg er sjovt nok ikke så vild med at gøre rent.
Men man lærer meget om sig selv og samfundet, man bor i.
Der er en gyngehest. Den tilhørte nok et barn.
Sådan er det nu til dags. Folk har ikke råd til at have et hjem, at bo i hus.
Jeg tror, de fleste af mine ansatte har haft det svært i livet,
men de prøver at komme på fode.
Vi er bestemt et unikt slæng. Men det er fedt, at vi kan gøre noget,
som kun en brøkdel af befolkningen kan klare.
Kunden har haft diarré overalt på vægge, gulve, vaskerummet og badeværelset.
Nogle af gutterne stødte på en håndgranat.
Det er virkelig som en familie. Vi har det altid skægt.
-Vi ses, snut. -Vi ses.
Jeg elsker dig og Anne.
Godt. Så er vi på farten. Pis! Jeg skulle være kørt den vej.
Jeg må holde op med at bande, for jeg bliver jo filmet.
Jeg er som Sandra. Vi håndterer meget lort. Det går i begge retninger.
En masse lort.
Vi skal håndtere kunderne og så lortet, vi skal rengøre.
Forstår du? Vi har med mental sundhed og handicap at gøre.
Vi arbejder med folk, som ikke kan tage vare på sig selv.
Derfor er vi der. For at hjælpe dem.
Derfor dømmer vi ingen.
Hvis du er den dømmende type, bør du ikke arbejde her.
Det er ret enkelt. Du skal ikke være her, hvis du dømmer andre.
-Jeg har altid fået støtte. -Se arret på hans ansigt.
-Hvordan fik du det? -Pentridge-fængslet, 1986.
Jeg var 16 år. De første fire år sad jeg der.
-Dolphins. Med luffer. Forstår du? -Han var også dygtig til fodbold.
-Han gjorde alt. Han er også rig. -Nej, ikke specielt.
Det er morgenmad. Vil I rocke, så læg det i skeen!
-Det vælter med kanyler. -Ja. Tag jer god tid i Devs hjem.
-Der ligger kanyler overalt. -En, to, tre...
Ja, intet hastværk. Gå forsigtigt.
Brian, hvad skal vi betragte som personlige ejendele?
Det sædvanlige. Dokumenter med Devs navn på. Fotos, smykker, penge.
STC RENGØR BOLIGER PÅ STATENS VEGNE.
I DAG SKAL DE RYDDE DEVONS EJENDELE, FORDI HAN SKAL FLYTTE.
Vi rengør ikke i dag. Vi skal bare have skramlet ud.
Pas på skarpe genstande. I tre skal have alt det der ud.
Meredith og jeg tager os af facaden.
-Smukt. -Det ser fint ud.
Jeg har gjort rent her i knap to år.
Han "renoverer" altid. Han prøver konstant at sætte huset i stand.
Der er metode i det, han gør. Han bliver dog aldrig færdig, men river kun ned.
Her er ikke sikkert at bo, så han flytter et nyt sted hen.
Kanylehandsker. Dem må jeg hellere hente.
Kanyle. En ad gangen.
Jeg vil ikke tage et bundt. Det er ligesom mikadospillet.
Som barn samlede man pindene op. Jeg trænede åbenbart til det her.
Jeg har kendt Devon i nogle år.
Han blev opfostret på gaden og boede der. Han kendte alle.
Når man er herinde, ser man, hvordan hans liv er.
Man ser hans sindstilstand.
Han har døjet med voldsomme traumer. Det er trist.
Mange har oplevet traumer, men folk ser kun en narkoman.
Der er en grund til det.
Sådan. Vi har et godt arbejdshold. De går alle op i det.
Alle har hjertet på det rette sted. Vi er noget særligt.
-Vi fjerner ikke bare skrammel. -Du er særligt speciel.
Hvad fanden laver jeg her? Jeg synes om det. Så enkelt er det.
Jeg vil blæse på, hvad folk siger. Man skal være dygtig for at arbejde her.
Hvad fanden? Dem har jeg bygget.
Og mine skuffer! Hvad skal jeg med et natbord uden dem?
Se mig. Jeg har tre hugtænder. Jeg er et vilddyr, ikke?
Sådan går det, når man har siddet inde i årevis. Gud er en bølle. Ved du hvorfor?
Min forfader er Buddha.
Jeg er Brahman Maharaj. Det er min herkomst. Det kan ikke ændres.
Han er min tiptipoldefars onkel. En opiumsrygende skiderik!
Hvis du dømmer mig på udseendet, så er du et fjols.
Jeg elsker, når folk ser ned på mig. De får sgu igen af samme mønt.
Men som regel er jeg idioten, som går tilbage og hjælper dem op igen.
Det er hverken kristendom eller buddhisme. Jeg er sgu bare en skideflink fyr.
I derude burde sgu lære at gøre det samme! Rend mig!
SOCIALSANERINGS-ARBEJDERENS RYSTENDE BERETNINGER
Sandra Pankhurst, du har en bemærkelsesværdig livshistorie.
-Det tør siges. -Det er svært at forestille sig det.
Jeg behøver ikke ekstra spænding i mit liv!
Tror du, det er på grund af dit eget liv, at du har det fint med
at hjælpe andre mennesker med at rydde op i deres skidt?
Min lidenskab kommer nok derfra. Jeg hader at se folk lide.
-Du ved, hvordan det føles, ikke? -Jo.
I 2017 KOM SANDRA I RAMPELYSET, DA HENDES BIOGRAFI UDKOM.
EFTER PENSIONERINGEN HAR HUN HOLDT TALER I HELE AUSTRALIEN.
Dette er meget rensende for mig. Jeg har slidt og har en lungesygdom,
så jeg behøver en ny udfordring.
Virksomheden drives i baggrunden, og jeg behøver ikke være der dagligt.
Så min udfordring nu er at blive en god taler og hjælpe folk.
Jeg har bemærket, at når jeg holder taler, så siger folk:
"Så du findes virkelig." Hvad mener de? Selvfølgelig findes jeg!
De kan ikke tro, at nogen gennemlevede alt det, overlevede
og kom ud på den anden side.
Men en del af mit budskab er at overvinde modgang.
Det kan vi alle. Du er så stærk, som du tror.
Giv et bifald igen og giv en varm velkomst
til den utrolige og inspirerende Sandra Pankhurst.
Tak.
Jeg må tage brillerne af og på, for jeg er gammel.
Jeg ser dårligt og går ikke meget, fordi mine lunger er kaput.
Hvis jeg fortalte jer om alderdommen, ville I nok stå af tidligere!
Da jeg var syv, fik jeg at vide, at jeg var adopteret og ikke længere ønsket.
Forældrene, som passede mig, havde et barn, en datter.
Så fik de en søn, men han døde. De fik at vide, at de ikke kunne få flere børn.
Så de adopterede mig.
Fem år senere fik de en søn til og sagde: "Vi har begået en kæmpe fejl."
"Vi vil ikke have dig som vores barn længere."
TIDLIGT I 1960'ERNE
Som barn elsker du automatisk Du kender ikke til andet.
Du forstår ikke den dårlige behandling, men higer efter mere kærlighed,
fordi du ikke har den.
Men den kom aldrig.
Du er værdiløs. Du gør det hele tiden! Hvad er der galt med dig?
-Han var alkoholiker og voldelig. -Hold kæft!
Jeg var skrækeksemplet for deres børn. "Sådan vil det gå jer!"
Jeg var skampælen.
Jeg blev slået med en kobberstav.
Jeg skulle bo ude i bungalowen og måtte ikke være i huset om aftenen.
Jeg måtte ikke benytte toilettet. Jeg skulle bruge kloakbrønden.
Så jeg fik bylder. Jeg var underernæret.
Der skete meget dengang.
Her er jeg som lille i midten. Og min søster.
Min bror, og der ville komme en til.
Det var familiefotoet. Det ser uskyldigt ud, men det er en lodret løgn.
Her er naboerne, som reddede mig fra at blive dolket ned
af min far, da jeg fyldte 18 år.
Jeg står i midten og er ikke særlig køn.
Da var jeg nok omkring de 18.
Jeg genkender ikke mig selv. Jeg kan ikke forholde mig til personen,
fordi jeg har levet mere som en kvinde end som en mand.
Jeg kigger på fotoet og ser ingen ligheder.
Det føles som en, jeg engang kendte.
Jeg prøvede at være normal og følge samfundets normer,
for jeg ville bestemt ikke være anderledes.
Det var min bryllupsdag udenfor Williamstown Gates.
Mit første barns dåb.
Jeg havde et indre raseri, som jeg ikke kunne klare.
Jeg var ved at blive som min far. Ham hadede og foragtede jeg.
I sølvrammen har jeg det sidste foto af mine børn.
Det står længst fremme, og jeg kigger på det hver morgen og aften.
Det betyder meget for mig. De ser så uskyldige og unge ud.
Det er også en tid, som er forbi.
Da det andet barn blev født, kunne jeg let have taget ham
og kylet ham ind i en væg, for jeg orkede det ikke.
Så jeg måtte væk.
Da jeg gik, stod min ældste søn ved døren og sagde: "Farvel, far."
Mit hjerte var knust i årevis.
Jeg kunne ikke fejre jul, fødselsdag eller noget, der havde med børn at gøre.
Jeg ville have dem, men jeg kunne ikke.
Og den dag i dag er tv'et altid tændt i mit hjem.
Jeg kan ikke holde tavsheden ud.
Lyden holder mig med selskab. Lyden af ikke at være alene.
SANDRA BLIVER KONTAKTET AF EN ORGANISATION, SOM HJÆLPER
ADOPTEREDE BØRN MED AT FÅ KONTAKT MED DERES BIOLOGISKE FORÆLDRE.
-Hej. -Hej, jeg er Sandra Pankhurst.
-Hyggeligt at møde dig. -I lige måde.
I din bog virkede du ikke interesseret i at undersøge det,
så det overraskede mig, at du tænker på det nu.
Jeg har aldrig overvejet at finde mine forældre,
for hvis det første par ikke ville have mig, hvorfor skulle det andet så?
At jeg er transperson kunne blive et chok.
Så jeg er åben, men forsigtig, hvis du forstår.
Ja, og det er normalt. Det er vigtigt at følge dit eget tempo.
Det kan vække stærke følelser. Nogle af dem genkender vi ikke,
fordi de kommer fra vores spæde år.
Der findes mange myter om adoptering. Det er meget romantiseret.
Der er jo fokus på, at barnet ender hos en god familie, og det er skønt.
Ingen overvejer, hvad der mon fandt sted inden adoptionen.
Mange adopterede mærker en længsel som barn, og de forstår den ikke.
De føler sig efterladte. At de ikke hører til eller passer ind.
De føler sig aldrig som en del af familien.
Denne dybe sorg. Tabet.
Til tider ligger det dybt begravet. Til tider er det altid nærværende.
Det hjælper nok at forstå, hvad der skete, da du blev født.
Det var almindeligt, at unge, ugifte mødre blev frataget deres børn.
Enten helt uden deres samtykke,
eller også blev de tvunget eller skræmt til at give deres samtykke.
Hun må bare ikke lide eller føle ubehag på grund af det her.
Hvis det sker, stopper vi.
Hvis hun er bare lidt som dig, så er hun meget ukuelig.
Hun må være en barsk gammel kælling for at være så stærk som mig!
Men vi får se. Vi ved jo ikke, hvordan hun er,
eller om hun lever.
Det er nok noget af det vigtigste. Om vi kan finde hende.
-Ja. -Og om hun lever eller er død.
I dag har vi kurset om åsteds- og socialsanering. Vi bruger denne bog.
Disse emblemer må I have på tøjet, når I har bestået.
Kvalifikationerne er kendt verden over. De er vigtige at have,
så vi har et højt niveau.
Jeg vil tilføje, at I er på en eliteuddannelse.
Mange siger: "Jeg kan socialsanere. "Jeg er stærk."
"Hvad ved du om mikrobiologi?" "Hvad har det med sagen at gøre?" Alt.
Her har vi en hudcelle. Et rødt blodlegeme.
Så har vi mæslinger, hiv og influenza. Vi arbejder i den slags miljøer.
Det er fjenden, vi er oppe imod.
Nej, nej! Nej, min ven.
Her er blodet på overfladen. Det går direkte igennem tæppet.
Det går direkte gennem underlaget, og det her finder I.
Før social sanering måtte familien klare rengøringen.
Det er ikke godt, hvis de skal se stedet,
for det bliver deres sidste minde.
Når nogen bliver dolket i stole, sidder de og forbløder.
Vi skal fjerne blodet, bakterierne, maddikerne og stanken.
Forrådnelse. Liget nedbrydes meget hurtigt.
Enzymerne begynder at smelte liget.
Det går gennem tæppet, underlaget og gulvplankerne
og hele vejen ned i jorden.
Det behøver de ikke se. Det er et chok for dem,
og de vil have det billede i hovedet for resten af livet.
Når du sprayer for at løsne blodet, suger du det op samtidig.
Dette legetøj behøver alle piger!
BIO-OPSAMLING PÅ ÅSTEDER
Sikkerhed er det vigtigste, vi lærer her. Det kan være elsikkerhed,
bakterier eller vira. Det største er jeres mentale helbred.
Det her arbejde vil påvirke jer psykisk.
Det vil tære på jer.
Selvmord. Selvbeskadigelse.
Mord med skydevåben. Det der var et skud i hovedet.
Det er ham over hele loftet.
Biler. De er et mareridt.
Sådan noget vil spøge i hovedet på jer.
Hvis I ikke har processerne, folk at tale med eller genkender symptomerne,
får I problemer, og så vil I få psykiske skader.
I har et job, og det er barskt, men I skal putte det i et mentalt aflukke
og vide, at det ligger sikkert der uden at påvirke jeres liv.
Tal så meget om det, som I behøver. Kommunikér og få det ud.
Når det er ude, får I det bedre i hverdagen.
STC-ANSAT
Ejendommen har hverken el eller vand.
Ingen stoffer, knuste glas eller noget, som åbenlyst er farligt.
Liget blev fjernet for nylig. Sanér forsigtigt.
Det er et mord og selvmord. Vi håndterer mord-delen.
Selvmordet skete vist udenfor, ifølge nyhederne.
Så gjorde naturen rent!
Ifølge nyhederne var det en mor og hendes søn.
Heldigvis får vi ikke den slags detaljer.
Vi får bare den mulige årsag, mulige våben og stedet. Det er alt.
Der står aldrig, om det var en far, søn, mor, datter. Det foretrækker jeg.
For det meste undgår jeg at tænke på detaljerne.
Jeg følger ikke nyheder om forbrydelser. Sådan håndterer jeg det.
Jo mere vi hører om, hvem der var der, hvad der skete, hvordan nogen døde,
og om de kæmpede... Den slags detaljer kan jeg se for mig igen og igen.
Forhåbentlig er der ingen, som kendte ofrene.
Når kunden er der... Før prøvede jeg at trøste dem,
men intet, du siger, kan løse problemet.
Det kan ingen ord. At være til stede er hjælp nok.
Så jeg arbejder så stille, som jeg kan.
Jeg behøver ikke vide hvem eller hvorfor.
Jeg vil vide det nødvendige, så jeg kan holde de to ting adskilt.
Det er bare rengøring. Jo mere man ved, jo mere kompliceret bliver det.
Var det okay at arbejde i dag?
Det var hårdt. Det påvirker mig nu. Især når der er børn involveret.
Alt, der har med børn at gøre, eller hvis der er et børneværelse...
-Det bliver mørkere. -Ja.
I min verden kommer bristepunktet, når man mister selvkontrollen.
Ting, man før havde kontrol over, kan man nu kun observere.
Som at ende på dybt vand, før man svømmer.
Påvirker det dig psykisk på arbejdet? Hvordan håndterer du det?
-Ja, det påvirker mig bestemt. -Ja.
Man forstår, at der konstant sker frygtelige ting.
Folk dør på horribel vis hver dag.
SANDRA FIK EN SLEM LUNGEINFEKTION. EFTER EN UGE PÅ INTENSIV
ER HUN VED AT KOMME SIG PÅ REHABILITERINGSAFDELINGEN.
Jeg tabte min vandflaske, bukkede mig og kunne ikke komme op igen.
Jeg fik et angstanfald. Jeg brækkede mig i ét væk.
Jeg hostede voldsomt og kunne ikke få vejret.
Så jeg måtte kontakte professor Langdon og blive indlagt.
Hver gang jeg er endt på hospitalet med lungebetændelse,
så hører jeg folk, som kvæles, får hosteanfald og skriger.
Man hører hele tiden om folk, som dør på grund af lungesygdomme.
Det er nok det, som vil overgå mig.
Jeg frygter ikke døden. Det er snarere dødsprocessen.
Når du er død, så er du død.
Hej, Jackie. Kom ind, skat. Jeg ventede ikke at se dig i dag.
Kør aldrig i bil med hende om aftenen. Hun vil drive jer til vanvid.
Hun synes, jeg er den værste fører. Hun er den værste passager.
Hun kan sgu ikke køre.
-Det er jeg da god til. -Jeg ville stikke hende en!
Hul i hendes alder. Det burde jeg have lov til.
-Hvad har du lavet? -Jeg har set dem arbejde her.
-Se her. -Stalker du dem?
Trudy er på kontoret. Hun arbejder altid. Hun er dygtig.
Fabrikken er tom. Nogen parkerer på min plads. Det kan jeg ikke lide.
Jeg er i rehabilitering, men jeg skal tage den med ro, for jeg er for ihærdig.
-Jeg har svært ved at løfte det her ben. -Sådan var det ikke før.
-Nej, jeg er normalt let til bens. -Nemlig.
Jeg vil hellere være levende end død.
Før tænkte jeg: "Dør jeg, så dør jeg. Lever jeg, så lever jeg."
Men nu vil jeg leve. Jeg har stadig bjerge at bestige.
Men i det sidste halve år har du tænkt:
"Det er dødssygt at være syg." Det fortalte du mig. Det var stort.
Det var som en alarmklokke, for giver du op, så dør du.
Jeg har været sygeplejerske og tror på det. Hun havde det skidt, og jeg tænkte,
at den sorte kjole skulle frem. Men hun har fået det bedre.
-Når hun bander ad mig, har hun det godt. -Djævlen går i Prada. Jeg er her endnu.
Det er Klokkeblomst.
Hun er vores venligste og ældste kat. Vi har tre katte.
Jeg lufter hunden
Hvis du ikke ved hvordan viser jeg dig hvordan du lufter hunden
Nemlig. Du har så mange sange i hovedet. Du kan dem alle sammen.
Vi har sange i knolden konstant.
-Det er godt. -Vi vil skrive en ny sang.
Om tandlægen, og den skal hedde "Dental Rock".
-Den bliver god. -Vi er begge med...
...i et band.
Vi er begge med i et band, som hedder The Odd Bods.
Og vi er på YouTube. Okay, Google. Black Jacket på YouTube.
Her synger jeg.
Vi møder mange, som ikke kan tage vare på sig selv,
så vi vedligeholder deres ejendomme regelmæssigt.
De har måske narko- og alkoholproblemer. Psykiske problemer eller hjerneskade.
Så vi hjælper dem, så de kan bo i et rent hus.
Vi drager et lettelsens suk, når de er færdige.
De er virkelig en livline for os.
-Hvem er din favoritsuperhelt? -Hvem tror du?
-Superman. -Åbenlyst, ikke?
Lige siden jeg flyttede hjemmefra, har jeg behøvet hjælp hele tiden.
Det er en bamse med et moderne maveemblem.
De føler sig knyttet til os, for vi er bare "rengøringsfolk".
Vi vil have, at folk føler sig trygge, men vi kan ikke trylle.
Vi er ikke psykiatere eller psykologer. Vi kan kun gøre vores bedste.
-Hvor længe har du gjort rent for mig? -Cirka et år. Måske lidt mindre.
Vi har en slags forhold nu.
Det tager dem en halv time at gøre rent. Det ville tage mig to dage.
Jeg har noget, der ligner en kastestjerne. Den holder sammen på mit kranie.
Jeg bærer en knæskinne for at kunne gå.
Det er svært at åbne og lukke den her hånd.
Efter ulykken måtte jeg lære at gå, tale og tænke.
Som 31-årig blev jeg baby på ny og måtte lære alting igen.
Penges værdi. Hele baduljen.
Det var barskt. Men jeg havde gjort det én gang, så det var let!
Det skete den 23. december 2001, så det var en fin julegave.
Skal jeg tude? Hvem bekymrer sig om, at jeg tuder?
Ingen. Jeg må bare leve videre, smile og ikke bekymre mig over det.
"Hvorfor skete det for mig?" Det skete. Kom så videre.
Ingen giver en skid for, hvad der skete.
Sådan er livet. Nogle har det hårdt, og andre har det let. Sådan er livet.
-Er der noget, vi ikke må nævne? -Nej.
Er der noget, du foretrækker at tale om?
Nej, vi kan være lidt slibrige, for jeg vil skrive en bog til.
I går fik jeg at vide, at jeg har en hjernetumor.
-Åh gud, Sandra! -Jeg faldt og fik hudafskrabninger her.
-Hvad med... -Åndedrættet?
Det går bedre, men vil altid være et problem.
Jeg har en halv lunge her og seks klapper på den anden side.
-Hvad med tumoren? -Jeg fik det at vide i går.
Specialisten vil kontakte mig. Det er alvorligt, men den er godartet.
Lad os byde dagens stjerne velkommen: Sandra Pankhurst!
Tak, folkens.
Jeg ville bare være helt normal.
Derfor blev jeg gift og fik to børn, men jeg kunne ikke klare det.
Jeg måtte væk derfra for børnenes skyld.
SENT I 1970'ERNE
Dengang skete skilsmissen på grund af homoseksualitet.
Dommeren sagde, jeg ikke måtte tale med eller røre mine børn,
for så ville jeg smitte dem.
Vidste du, at du ville skifte køn?
Ikke dengang. Jeg vidste bare, at jeg var anderledes.
Jeg vidste, jeg var mere feminin, men jeg var forvirret.
Et stykke tid hang jeg ud på homobarer. Det chokerede mig i starten,
for jeg så mænd kysse mænd, og kvinder kysse kvinder.
Det var helt fremmed for mig.
Men jeg hørte, at man kunne tage hormoner og den slags
og forandre sin krop. Da forstod jeg, at det måtte jeg gøre.
SENT I 1970'ERNE
Hvad skulle jeg gøre? Jeg var med i nogle dragshows.
Jeg blev gadeprostitueret i St. Kilda.
Jeg var i mit rum. Det var udsmykket som hos de rige og berømte.
Jeg tænkte, at hvis det så glamourøst ud, så ville folk tro, jeg var rig.
"Hun må tilhøre eliten."
Jeg tog også mange stoffer.
Den gang havde vi metakvalon. Det gjorde en liderlig.
Som prostitueret var det en stor indkomstkilde for mig!
Man udførte tricks som aldrig før, som en cirkusartist!
Man selvmedicinerede sig. Jo mere man tjente, jo mere brugte man på sig selv.
Man ødslede og gjorde underlige ting. Man prøvede at overleve.
Hvad har du lært om mennesker? Har du håndteret traumet?
-På en måde... -Hvordan? Det var frygteligt.
-Gør det dig trist? -Vi andre siger: "Hvordan?"
Hvordan kom du på benene?
Her er showgirlen Sandra, da hendes bryststørrelse var 95D.
Mit kunstnernavn var "Celestial Star", men de kaldte mig "Celestial Monstar".
Nu er mine bryster midt i ingenting.
Jeg må bruge kyllingefileter.
Her er jeg prostitueret i Hay Street, Kalgoorlie.
Kunderne kom ind i det rum og blev der.
Vi havde et kar, så de kunne vaske sig, inden der skete noget.
Her var jeg yngre og friskere. Ikke syndig som nu.
Mit liv har været som en rutsjebanetur.
Broget, udfordret, succesfuld, mislykket, broget.
Så har vi den skriftlige erklæring om voldtægten.
Han endte i brummen.
Det var ubehageligt, men det var det.
Så er der det hæslige tøj, jeg syntes, jeg var fantastisk i.
Godt, hundene ikke var ude. De ville have jagtet mig!
Her blev George og jeg gift. Her er Johnny Hotcock,
som jeg havde en affære med senere i mit forhold med George.
Mit liv har ikke varet en total katastrofe.
Det har været erfaring på erfaring.
Nogle var gode og nogle dårlige, men sådan er det for alle.
Jeg forstod, at livet giver dig en god historie
samt en lortehistorie.
Det gode ved voldtægten var, at den fik mig ud af prostitutionen,
for jeg kunne ikke klare det mere.
Så giv ikke op. Tænk positivt.
Du ved ikke, hvor det ender. Hvor det fører dig hen.
SANDRA SØGER EFTER SINE FORÆLDRE OG HØRER FRA SAGSBHANDLEREN.
HENDES BIOLOGISKE MOR ER I LIVE.
-Hej, Sandra. -Jeg kommer ikke til mødet i dag.
Jeg er færdig med personalemødet, men min mor vil ringe til mig.
Margaret fra adoptionsbureauet har kontaktet mig.
-Sikken fantastisk nyhed. -Ja.
Hun arbejder stadig tre dage om ugen. Hun har min humoristiske sans.
-Åh gud. -Ja.
-Hvad laver hun? -Hun er kunstlærer.
-Teater og musik. -Hold da op.
-Så... -Det er lidt som dig.
Ja, vi er begge skuespillere.
Så hun ved, at du er kvinde.
Ja, det havde hun ingen problemer med. Og hun er skotte.
-Er hun skotte? Det er løgn! -Jo, hun er.
-Åh gud. -Ja. Jeg må sgu tage en kilt på!
-Jeg er så lykkelig, Sandra. -Ja.
-Tillykke. -Tak.
-Jeg håber, I får en skøn samtale. -Okay, skat. Farvel.
-Så langt, så godt. -Hvordan havde du det med den nyhed?
Okay. Jeg var hverken euforisk eller ligeglad.
Det var bare en nyhed.
Hun har tre voksne børn. De må være tidligt i 60'erne, for jeg er ældst.
Hun blev tvunget til at opgive mig.
Hun måtte ikke beholde barnet.
Hende forældre havde sagt, at jeg var dødfødt.
Hun aldrig skulle tænke på det igen. De fjernede det og levede videre.
Hun vil ringe en aften omkring kl. 21.
Så tager vi den derfra.
-Det er hele baghaven. Alt skraldet. -Åh gud.
-Bare vent, til du ser interiøret. -Hvordan kan nogen leve sådan?
-Hvor trist. -Det er hoarding.
Forskellen på snavs og hoarding er, om der er madaffald.
Det forreste rum er husets bedste.
-Åh gud. Jeg kan ikke klare det. -Ved du hvad? Om et par dage...
...er huset tomt, og så rengør vi det.
-Dig først. Det var for sjov! -Jeg kan ikke gå derind.
VIRKSOMHEDSLEDER, STC
Det er en niveau 9-hoarding-opgave. Manden er død.
Se, hvor organiseret det er. Det er årtiers aviser.
De fleste genstande herinde er aviser eller vand.
Der er 40-50 af dem her. De har været her så længe, at de er tomme.
Det er intet vand tilbage.
Her er stuen. Der er virkelig meget, ikke sandt?
Vi ser virkelig, hvor meget der er. Det der er vådt.
Der er hul i taget. Derfor stinker her.
Her er også afføring, så der kan være rotter eller mus.
Jeg hører noget. Hvad er det?
Man prøver at vurdere, hvor meget der er. Hvor mange folk der skal til.
Hvor mange kan arbejde sikkert her?
Okay.
Ja, det her var virkelig frygteligt for hans slægtning,
for de mødtes altid væk fra hjemmet.
Familien beskrev ham som den sjove onkel. En skøn og hjertevarm mand.
Man tænker på den afdøde. Hvad i personens liv førte til det her?
Jeg troede, det var te.
Kaffe. Jeg skal have ti per dag for at komme igennem dagen.
Jeg elsker arbejde som i dag.
Det er fascinerende, at folk, som har været naboer i 20-30 år med nogen,
aldrig vidste, hvordan der så ud i huset. Mange naboer vidste intet.
Ni ud af ti gange møder man nogen i haven på vej til arbejde,
og havde man mødt dem på gaden, havde man aldrig tænkt nærmere over det.
De ser hverken beskidte eller sjuskede ud. De fungerer fint som os andre.
Man kan ikke se en på gaden og vide, hvordan hans hjem ser ud.
Alt skal ud. Vi skal vist finde en forlovelsesring her!
Vi kan umuligt vide, hvordan han overlevede her.
Han sad nok der og så tv.
Normalt ligger der et traume bag. Hvis de mistede nogen.
Det kan være generationsbetinget. De kan have haft en periode,
hvor de måtte undvære meget, så de har svært ved at smide ting ud.
Vi er nok alle et par dårlige beslutninger fra at leve præcis dette liv.
Det kan være økonomisk ruin, psykisk sygdom, et traume.
Der er også en fælles historie. Vi har medlidenhed, for vi ved det.
Omfanget er underordnet. De kan virke mere ude af kontrol,
men jeg har haft perioder, hvor jeg mistede kontrollen og var vildfaren.
Personligt mener jeg, at vi har delte oplevelser.
Her er mine kunstværker. Pensler.
Jeg har arbejdet med indretning og planlægning af events.
Så jeg har samlet meget i årenes løb.
Den farve skabte jeg med Porters maling.
Og det er penslerne, jeg brugte.
En af mine serier til events var "simple en masse".
Det var gamle pensler i glasmontrer.
Jeg elsker det look. Det er min æstetik. Følg med.
At komme hjem til det her... Jeg ved, det ikke er perfekt,
men det giver mig fred og ro.
Virvaret i mit hoved afspejles ikke i virvaret i huset.
Jeg har bemærket, at vores kunder trækker gardinerne for,
så der bliver så mørkt og miserabelt som muligt.
Når jeg ser et rum med affald, så bærer man på det.
Det ser ud, som om jeg hoarder, men det gør jeg ikke.
De er fra et palads i Indien. Guldkaktusser.
Diskokugler. Vaser. Vinflasker i kasser.
Det her er, efter at jeg smed ting ud, som kunne være i to lastbiler på et ton.
Det er fra min hoarding-tid. Sådan har jeg et bånd med hoarderne.
Hvor hurtigt, men også langsomt, der hober sig op og tager over.
I dag vil jeg have, at vi bliver færdige med alt indenfor.
Så har vi to dage til at ordne ydersiden.
Jeg hamstrede, og det var først, da jeg skulle af med det,
at jeg forstod, hvor meget der var, og hvor svært det var at slippe af med.
Jeg smed det på en losseplads med min far en dag.
Jeg skilte mig af med affald fra mit liv og mit hjem.
-Der er en rotte! -Nej, nej!
Af alt det, jeg har gjort i livet, havde jeg aldrig ventet,
at jeg skulle arbejde med social sanering.
Det er en af de mest givende ting, jeg har gjort.
Vil du have vand? Jeg er tør som en død hunds avlepind.
Som Sandras ven lærer jeg hele tiden nye ord!
Meget kommer ud af min mund. Du skulle se, hvad der er kommet ind!
Det slutter aldrig. Alt falder på plads. Det er utroligt.
Du fortalte ikke din historie. Slet ikke.
Jeg kender brudstykker, men du har ikke været åben om det.
Selv efter du er blevet berømt, så er du stadig den samme.
Jeg er berygtet. Hver hund har sin dag, og et gadekryds har to!
Hvem kunne vide det? En lille gut fra West Footscray.
Sandra Pankhurst, du er en enestående kvinde, som har overvundet ting,
der ville have knust de fleste af os. Du har udholdt vold og had.
Men du har rejst dig og støtter andre via dit job og dine taler.
Jeg taler om mit liv for at promovere omsorg, medlidenhed og værdighed.
Respekt og venlighed.
Positivitet og det vigtige i at se på helheden.
Jeg er stolt over den, jeg er blevet.
Vi er alle knækkede og behøver kærlighed og respekt.
Alle behøver samhørighed. Kom så, allesammen!
Du har oplevet begge sider, så du kan hjælpe folk med at overvinde smerte.
Ja, det har været en kamp.
Men kampene gør dig stærkere og til et bedre menneske.
Jeg er dybt berørt over folks reaktion.
-Hej, hvordan går det? -Skønt. Du ser også skøn ud.
Du voksede op uden kærlighed, men der er meget kærlighed her.
Accepten er overvældende.
Vær positiv, vær stærk og prøv at gøre dit allerbedste. Tak.
Tak. Fandt du nogensinde ud af, hvem dine forældre var?
Jeg fandt ud af, hvem min mor er for et par dage siden.
Hun fik det første brev på valentinsdag. Det var jo ganske passende,
og hun var velkommen til at kontakte mig.
Men adoptionsbureaet sagde i dag, at hun har trukket sig en smule.
Hun har fået hjertekramper. Hun er ved at blive lidt forvirret.
Hun har mistet nogle kreditkort de seneste dage,
så jeg bad Margaret om at stoppe processen nu.
Min hensigt var aldrig at gøre hende oprørt.
Men fordi hun lød så ked af det, brød jeg grædende sammen i dag.
Jeg sagde: "Jeg ønsker ikke det her. Vi skal ikke rippe op i fortiden."
Hvis jeg aldrig møder hende, så må det bare være sådan.
Jeg higer ikke efter at have en familie eller noget i den stil.
Jeg havde ingen, da jeg voksede op, så jeg ønsker det ikke.
WHO har erklæret corona for en global pandemi.
Millioner i Melbourne gør sig klar til en total nedlukning,
hvor vores hverdag bliver et minde.
MARTS 2020
Vi gør rent efter traumer, så de ansatte skal være mentalt forberedte
på det værst tænkelige scenarie. Vi får mere travlt.
Hej, Sandra. Hvordan har du det?
Nej, det gør ikke noget. Jeg ville bare høre, hvordan du har det.
Hvordan det går.
ET ÅR SENERE
Hej. Det er Sandra Pankhurst. Jeg så nyhederne på Channel 2.
De talte om muskelforskning omkring stamceller.
Jeg har nemlig KOL og emfysem.
Jeg har måttet holde mig fra arbejdet et års tid.
Det er mit firma. Grundet COVID.
Jeg tror, jeg har muskelatrofi, brister i huden,
og jeg har tabt mig meget.
Så jeg vil gerne vide, om der findes et forskningsprogram.
Det ville hjælpe mig med at leve igen, hvis du forstår.
Ja. Der er vist intet klinisk studie nu, men lad mig undersøge det.
Ja. Ja. I årenes løb
er jeg blevet svagere. Det er ikke gået godt for mig.
De kan afprøve det på mig. Jeg er til tider som et dyr!
Jeg kan ikke købe ind mere.
Jeg har ikke kunne rede sengen et stykke tid.
Jeg kan ikke støvsuge og vaske gulv.
Jeg er ikke selvstændig som førhen. Det er frustrerende.
I morges spurgte lægen, om jeg havde en plejepakke
eller noget andet, og jeg sagde, at jeg tjener for meget til det.
Jeg sagde: "Men jeg vil have en plan for aktiv dødshjælp."
"Jeg tror på livskvalitet, ikke livskvantitet."
Det lyder skræmmende at tænke på og gennemføre det.
Nej.
Hvad har han at sige? Undskyld mig.
Den spreder sig med en hastighed, vi ikke har set nogen steder i landet.
Victorias borgere har gjort det før. Vi ved, hvad vi skal gøre.
Der er kun fire grunde til at forlade hjemmet:
At handle nødvendige varer, når behovet opstår...
Hvilket budskab ville du give dit yngre jeg?
Vær god ved dig selv. Det er ikke din skyld.
Der vil altid findes traumer i livet, for alle har deres egen livsstil.
Alle har en trist historie.
SANDRA BEHØVER HJÆLP TIL AT RENGØRE HJEM
Derfor mener jeg, at mennesker bør knyttes sammen.
-Hej, skat. Hvordan går det? -Velkommen tilbage.
Mennesker bør høre sammen.
Jeg havde ikke kendt til kundernes eksistens uden det her job.
De er usynlige.
Det handler ikke kun om sanering, men også dem, vi gør det for.
Som mennesker behøver vi mennesker.
-Hvordan går det, Lauren? -Godt. Og du?
-Jeg har ikke været hos dig før. -Nå, ikke? Bare støv af og rengør.
Min søn skal tilbringe weekenden her, så jeg får huset shinet op.
Er du ikke glad for, at jeg smutter? Pauline vil være hjemme.
Hun passer dig.
Det er en stor dag. Vi skal til Sydney og en konference om fremtidens kvinder.
Sidst jeg forlod huset var nok i marts i fjor.
Men det vil ikke vare længe. Det bliver et bump på vejen,
og vi skal overvinde det og nå videre.
Du vælger selv, hvordan dit liv bliver. Vi må se på livets positive side
og forstå, at livet har en masse gode muligheder til os.
Ignorér blændværket og afgør, hvad du vil have ud af livet.
Du når måske i mål. Måske ikke. I det mindste prøver du.
Du satser 150 % og gør forsøget.
FIRE MÅNEDER SENERE
Hej, Zoe. Hvordan går det? Godt? Hvad laver I? Meredith!
-Hvad så, Brian? Du ser træt ud. -Det har været en lang dag.
Jeg vidste, det ville blive en lang dag.
Jeg ville samle alle, så I alle hører det samme budskab.
Sandra gik bort i morges, kort efter midnat.
Der bliver ingen begravelse. Sandra ønskede ingen.
Sandra har elskværdigt doneret sin krop til medicinsk forskning.
Hendes søn, Brendan, holdt om hende, da hun gik bort.
Han fik at vide, at hun fik behandling for fem uger siden.
Sandra knyttede et stærkt bånd med sin søn.
Så ringede hun til mig fredag morgen og sagde:
"Jeg skal hjem i dag." Jeg sagde: "Fedt. Hvad sker der?"
Hun sagde: "Han henter mig og bringer mig hjem."
Da vi talte sammen mandag aften, spurgte jeg, om hun behøvede noget.
Hun sagde nej. Jeg sagde: "Vi snakkes ved i morgen."
Hun sagde: "Du behøver ikke ringe i morgen."
"Er du sikker?", spurgte jeg. "Okay, jeg ringer på onsdag."
Men det skete aldrig.
Han holdt hende nænsomt, da hun gik bort.
Det var nok derfor, at hun kunne give slip.
Og hun fik lov til at gå fredsommeligt bort.
TIL MINDE OM SANDRA
Hvordan vil jeg huskes?
Som et venligt menneske.
Hverken mere eller mindre.
Tekst: Tage Poulsen