Ahoj, my jsme Kids in the Hall. Já jsem Mark, tohle je Dave.
Bruce a Scott.
Ahoj.
A Kevin, jsem tady. Je nás pět.
Chtěl jsem být členem Kids in the Hall. To je pravda.
Viděl jsem jedno z jejich představení v Rivoli
a říkám si: „Co můžu kdy udělat v Saturday Night Live,
„co by bylo aspoň trochu cool a svěží jako tohle?“
Vzpomínám si, jak jsem je poprvé viděl v Rivoli.
Přišlo mi, že jsou vtipní, chytří a originální.
Nebylo to vůbec jako to, co jsem dělal v SNL.
Teď budu strategicky sedět na konci, v pozici moci.
Kids in the Hall mě rozesmáli.
A mě téměř nic nerozesměje.
Myslím, že jsme připraveni začít show a rozjet jatka!
DNES HRAJEME KIDS IN THE HALL
Nemůžete oklamat oddaného fanouška komedií ohledně kvality,
a přesně to Kids in the Hall jsou.
Rozdrtím ti hlavu.
Kdo se zajímal o komedii, znal Kids in the Hall.
A pokud ne, neměl v komedii co dělat.
Byli zatraceně vtipní.
Akce, Bruci.
Mám zelí místo hlavy.
Byli jedinou komediální skupinou, která reflektovala generaci X.
Nikdo neměl větší vliv než ti kluci.
Prostě to dělají. Nic neřeší.
Chceš něco vědět? Jsem špatný doktor.
Anarchický, vzpurný.
Jediný svého druhu.
Kanadský!
Naučili mě, že věci jsou možné, když vyrůstáte v Torontu.
To na mě mělo velký vliv.
Zlý! Nezdvořilý a zlý!
Byli průkopničtí, multi-sexuální a multi-genderoví.
Nevím, co všechno byli.
Pokud jste gay a naše oči se setkají, budeme si rozumět!
Hráli ženy s takovou empatií. A někdy byli sakramentsky krásní.
Musíte najít něco humorného i na opravdu temných místech.
Táta pil.
Ale vím, že mi pomohlo dělat kašpara, jako obranný systém.
Komedie nemusí vycházet z útrap,
ale mnozí z nás jsou rozbité hračky.
Komedie je nakonec o jedné věci, směje se tváří v tvář smrti.
Spojili jsme se jeden pro druhého
a budeme to dělat dál, dokud budeme moct.
KLUCI V ZÁKULISÍ
Jsme tady s Kids in the Hall. Je to skvělé mít vás tady.
-Viděl jsi už někdy něco skvělého? -Díky.
Bylo to v Calgary.
Tohle je scéna s psacím strojem. Musím...
Snažil jsem se nějak dělat komedii, narazil jsem na divadlo Loose Moose.
Bylo to Theatresports, velmi demokratická forma
konkurenční improvizace. Bylo to divoké, dav byl nažhavený.
Členové skupiny Publikum,
velký Bill Gimmel, velký Norm Hiscock, větší Mark McKinney, velký obří Frank...
Bylo to skvělé, kdybych musel na jevišti přemýšlet,
nebyl bych to schopen udělat.
Muselo to být náhodné a s malým časem na uvážení.
Šel jsem na Mount Royal College.
Hleděl jsem si svého a přešel do Theatresports.
A připadalo mi, jako bych se veřejně přiznával.
Pocit jako objevit náboženství.
Prostě jsem viděl ty lidi na pódiu vymýšlet blbosti a říkal jsem si:
„Sakra. To chci dělat.“
Jakmile jsem se dostal do Loose Moose, všechno šlo velmi rychle.
Myslím, že během dvou měsíců jsem potkal Marka.
Živě si vzpomínám, jedna z Bruceových prvních scén byla malování jeviště
vlastní hlavou.
Vzpomínám si, že dělal nějakou scénu, kde potřeboval klavír,
a trvalo mu tak dlouho to nacvičit a já jsem řekl něco jako:
„Jak dlouho budeš potřebovat?“
A to je moje první vzpomínka na naše komplikované, krásné přátelství.
Kevina jsem potkal na prvním workshopu improvizace Second City,
na který jsem šel do Old Fire Hall.
Byli jsme náhodně spárováni pro cvičení.
Dělali jsme zrcadlové cvičení, kde si navzájem zrcadlíte pohyby.
Začali jsme to dělat srandovně a tak nějak komicky.
Hned mezi námi vznikla chemie a jakákoli komediální chemie
je něco jako se do někoho zamilovat.
Byl jako moje první přítelkyně.
Byla to opravdu láska na první pohled, protože jsme se navzájem dokázali rozesmát
a okamžitě naladit na rytmus toho druhého.
A to se nikdy nezměnilo.
Je to stále nejsilnější propojení, co jsem kdy cítil s jiným komikem.
Když skončila lekce, šel jsem k Daveovi
a požádal ho, aby se připojil k mému souboru, který jsem neměl.
A Dave hned souhlasil.
Tak začali Kids in the Hall.
Láva. Láva. Roztavená horká láva.
-Roztavená horká. -Jo?
Magma.
Dělali jsme Theatresports v Torontu.
Byli jsme dobří, ale učili jsme se, takže jsme byli neotesaní.
Slyšeli jsme o skupině Theatresports jménem Publikum.
Takže jsme o nich slyšeli a oni slyšeli o nás.
Bruce přišel do Toronta jako první. A vypadal jako zvláštní malý chlapík.
A já řekl: „Co tenhle týpek?“
-Už přichází. Trh. -Přichází. Páni!
Pak jsem ho viděl dělat komedii a uvědomil si, že je úžasný.
A mé srdce bije...
Jeho srdce bije...
Dave a já jsme byli ve frontě na sledování improvizací The Second City
a tam byl Mark. Byl to normálně vypadající chlap s brýlemi.
Slyšel jsem, že je génius. Řekl jsem: „Není vtipný.“
Baví ho mi říkat,
že když mě poprvé potkal, pomyslel si: „Ten chlap není vtipný.“
Co je to za bizarní nástroj, který jsi mě donutil sem přinést?
Co je to tam?
Musí to být znamení od bohů že si přejí, abychom se vyvíjeli!
A pak jsme ho viděli hrát a byl skvělý.
Když jsme se viděli navzájem vystupovat, řekli jsme: „Pojďme dělat něco společně.“
Hodně jsme dělali jako dvě samostatné skupiny.
Pořád jsme naráželi na výpadky, tak jsme prostě vytvořili jeden soubor.
Rád bych řekl, že jsme si hodili mincí, protože Publikum byl můj název,
ale díky bohu, že jsem ten boj nevyhrál.
Dohodli jsme se na jménu Kids in the Hall.
Pamatuji si, jak Bruce říkal: „Ale jen zatím, protože to nesnáším.“
„The Kids in the Hall.“ Co to sakra znamená?
Gwar! To je jméno.
Producent najal původní Kids in the Hall, aby udělali show.
Tehdy jsme měli jiné jméno a řekl nám o Jack Benny Show,
že tam budou děti, které se budou poflakovat po chodbách,
snažíce se Jackovi prodat vtipy.
Říkali jim „the kids in the hall“.
A já jsem se jen podíval nahoru a byli jsme to my čtyři.
A pak přišel Scott. Vidíte, jak jsem to zahrál, přichází Scott?
Moje rodina byla vtipná.
Každá večeře byla v podstatě: „Co se ten den stalo?“
„Jaké jsi dnes viděl idioty? Pojďme si z nich dělat legraci.“
Všechno bylo o tom rozesmát lidi.
Ale když jsem byl na York University, neměl jsem v úmyslu být komikem.
Byl jsem v divadle, hrál jsem.
Chtěl jsem být filmovou hvězdou.
Chtěl jsem být James Dean.
Kdy tedy nastal váš moment „komedie je to, čím jsem“?
No, to se nestalo dokud... Bylo to setkání s Kids in the Hall.
Všichni vidí moji zlatou kartu.
Ne!
Jen si tak blbli a vypadalo to jako taková zábava,
a přesto to bylo také herectví.
Miluju to!
Udělal jsem tu opravdu hroznou scénu o vyšetřování vraždy
a byly tam koblihy.
„Podívej se pod sedadlo, je tu pro tebe kobliha.“
Ani si to nepamatuju. Kevine?
To dopadlo strašně a začali je po nás házet.
Vzpomínám si na Bruce: „Co to sakra je? Kdo hází koblihy?“
Samozřejmě, že jsem to byl já, bylo tam jen asi sedm lidí.
To je typický Scott. Když házel koblihu, křičel: „Seru na to.“
Řekl: „Připojím se k tomu souboru.“
Musel jsem je donutit, aby si mě všimli.
To je šílené.
Pamatuji si, jak jsem viděl improvizace v Theatresports,
a Scott byl na pódiu.
Udělal jsem takový skeč, který byl naprosto hrozný.
Bylo to asi jako napodobení hovna v záchodě.
Jakože sáhl dovnitř a zvedá tu kládu a říká: „Je to můj milenec!“
A zasmál jsem se,
možná jedna další osoba v davu se zasmála
a já na to: „Ten chlap se mi líbí!“
Scott pozvedl naši úroveň výš, protože on by jeviště nejradši snědl.
Jdi ode mě pryč.
Byl jako ježek.
A my museli to jeviště sníst taky, abychom s ním drželi krok.
Připadalo mi, jako by tam do té doby kousek chyběl.
A ani jsme si nebyli úplně vědomi, že chybí.
Jednoho dne improvizovali píseň o mně, že jsem členem Kids in the Hall.
A Scott je Kid in the Hall.
A Scott začal plakat a kouřit.
Od momentu, kdy mě pozvali, jsem nikdy neodešel.
Nikdo se tam po mě nedostal. Pak jsem zahodil klíč.
Pro mě, coby mladého muže, toto místo na Queen Street
bylo nejdůležitějším místem na světě.
Jen tohle zasraný místo, ten Rivoli,
a všechny cool servírky s koženými zástěrami.
Queen Street bylo kouzelné místo. Zvlášť pro lidi z předměstí.
Byla to prostě ulice, kde všichni nosili černou a neusmívali se.
Ať jsem snil, že budu čímkoli, stalo by se to tady.
Prostě skutečná směsice tvořivosti.
Bylo to o videu, bylo to o tanci, bylo to o komedii.
Vždycky se něco dělo, a Rivoli bylo centrum.
Pojď, kameramane.
Jo, pomáhal jsem nastavit světla a jeviště.
Scott by si zabral všechen prostor k rozložení jeho mnoha kostýmů.
Jeviště se skládalo, když jste byli na pódiu, z tohoto.
Bylo tam vedlejší pódium.
Někdo tu mluvil. Světla šla sem dolů.
A sem nahoru.
A my hráli, co se tam právě připravilo.
Podívej se na ni.
Promiňte, slečno.
Nevím, jak jsme přežili první rok v Rivoli.
Bylo tam třeba 17, 20 lidí, možná 35, když byla dobrá noc.
Nebylo to nic žhavého. Ale měli jsme se hodně rádi.
Devadesát devět lahví piva na zdi
Devadesát devět lahví piva
Jednu sundáš, pošleš ji kolem
Pak devadesát devět devět
Devadesát devět lahví piva na zdi
Udělali jsme spoustu představení pro nikoho a pořád jsme je dělali.
A myslím, že jsme potřebovali všechno to opakování a experimentování,
ty neúspěchy při hledání sama sebe.
Zastavil se starý přítel, tak jsme si říkali, co udělat improvizaci?
Mike Myers!
Udělal jsem hodně improvizace s Kids in the Hall v Rivoli.
A bylo to velmi uspokojivé válet před davem Queen Street.
Vždycky jsem toužil být v Kids in the Hall.
Byli jako kapela, která zná jen tři akordy,
ale byli skvělí a měli úžasnou energii.
Zkurvenej kretén.
První moment, kdy jsem je viděl, byl jako zjevení.
Sedím v Rivoli s 20 lidmi a říkám si:
„To je ta nejlepší věc, jakou jsem kdy viděl.“
Přítel mé sestry měl videokameru,
kterou jsem nosíval na představení Kids in the Hall.
-Bylo to moc hezké, že? -Bylo to fajn.
Takže jsem natáčel mnoho velmi raných představení.
Byl to velmi nový přístup ke komedii,
poněkud ukotvený v osobní zkušenosti.
Mami, jsme tam.
Mami, jsme tam. Otevři okno, jsme tady.
Což mi připadalo fascinující, protože to nikdo jiný nedělal.
Na předměstí se roztaví do noci
Jak se stáváme našimi tatínky
Jeden z našich prvních skečů byla scéna s názvem „Předměstí“.
Jak byl kousek té písně?
„Vidím něco z předměstí.“ Zapomněl jsem to.
Budete to rešeršovat. Najdete to.
Chci, aby ses mi podíval do očí a viděl
Sílu předměstí
BRUCE A SESTRA 1972
KEVINOVA RODINA 1975
Čtyři z nás vyrostli na předměstí.
SCOTT S TÁTOU A BRATRY 1972
Předměstí jsou uniformní a nudná.
DAVE A SOUROZENCI 1968
Myslím, že předměstí opravdu způsobilo zmatek v naší mysli.
Předměstí vás dusí.
Možná je předměstí oprátka, škrtí mě.
Mami.
Mark pochází z jiného světa než my.
MARK A RODINA 1975
Pochází z rodiny diplomatů, dost kultivovaná komunita.
Nejprve jsem myslel, že můj status outsidera byla moje osobní selhání,
a pak, postupně, jsem ho začal následovat.
Byl jsem budoucím předsedou vlády této země.
Ale bylo mi 20, všude kolem bylo LSD.
Neučil jsem se. Chodil za školu. Jel jsem do Calgary a dostal se k divadlu.
Promiňte, musím jít hrát.
Calgary bylo velmi homofobní ropné město,
kde kluci jezdili v náklaďácích a pronásledovali mě po ulici.
Hledal jsem útočiště, nejprve ve sportu a pak samozřejmě v rockové hudbě.
Oheň, oheň, oheň
Oheň v mým mozku
Když začal punk, vzpomínám si, jak jsem slyšel God Save The Queen,
singl, a to mě úplně odrovnalo.
Bylo to jako sex, hněv, společnost nemusí být taková.
Bylo to jako kapsle heroinu přímo do mého mozku.
Dělají heroin v kapslích? Asi ne.
Bruce byl tak cool, bylo to zastrašující. Náš první rozhovor,
nevěděl jsem jak začít, tak jsem se zeptal: „Jakou hudbu máš rád?“
Řekl: „Lou Reeda, the Birthday Party a Iggyho.“
Byl jsem posedlý hudbou, takovým způsobem, jakým už teď nejsem.
Byl jsem posedlý punkem. Byl jsem posedlý vzbouřením.
Nemusíte být na muziku, abyste byli pankáč.
„Chce se mnou někdo bojovat?“
Nemusíte být na muziku, abyste měli punkový postoj.
Pamatuji si, že jsem slyšela, že tohle jsou ti noví sekáči na scéně
a že byli tak trochu punk rock, a to byla ta cool novinka
jiná než všechno ostatní.
V poslední době slýchám hodně kluků nadávat na svou práci.
Já ne. Já mám svou práci rád.
Moje práce? Jsem buzerant.
Být gay byl tenkrát v jistém smyslu ultimátní akt vzpoury.
Bylo opravdu nebezpečné poslat gaye na jeviště.
Jo, kouření ptáka? Mužská práce.
Ošukej mě.
Běží buzerant, běží sám
Koukej, buzerant, běží tu buzerant
Scott jako gay byl super
a líbilo se mi, že ten materiál přinesl do show.
Využili jsme homosexualitu jako zbraň na boření hranic.
Byla to moje první zkušenost s takovou otevřeností stran homosexuality.
Dělal postavu, která byla queer-pozitivní a nestyděla se za to.
A tak pro můj malý, příměstský svět to bylo ohromující.
Věděl jsem, že v této skupině můžu být sám sebou.
Každý okamžik mého života, když jsem byl mladý, byl o utajení.
Můj otec byl násilnický.
Mám vtip o tom, jak se snažil to ze mě vymlátit,
ale dosáhl jen toho, že se mi to začalo líbit tvrdě. Takže...
Obviňoval jsem tátu, že mě udělal gayem.
Kdybych byl gay v homo-pozitivní společnosti, nebyl by to problém, že ne?
Tak jsem si pomyslel: „Budu vinit společnost.“
Takže jsem měl otcovu zášť a myslel jsem, že si přidám další zášť,
nenávist vůči společnosti, aby se navzájem vyrovnaly.
A teď se pohybuji jako modelka.
Chtěli vytvořit komedii, která rozrušila a zároveň potěšila lidi,
odvraceli se od té středostavovské slušnosti.
Zvláště pro pět mladých komiků,
kteří se v podstatě snaží vybudovat kariéru děláním všeho,
jen ne toho, co dělají rodiče.
Všechno nejlepší, synu.
Kavalkáda špatného rodičovství je velkolepá.
Nemůžu pít, jako když mi bylo 40.
Prostě ti nejvíce ztracení, ubozí lidé,
ale ubozí novými a originálními způsoby.
Můj táta byl slavný opilec. Udělal by něco děsivého.
Jednou mě pronásledoval kolem stolu s nožem.
Ale vím, že mi pomohlo dělat kašpara, asi jako obranný systém.
Použil jsem mnoho hrozných věcí, co udělal a řekl.
Táta pil.
Synu, kolik dívek ti dnes volalo? Nula?
„Jo. Kolik dívek ti volalo včera? Nula? Jo.“
No, víš, co se říká, synu, nula plus nula se rovná teplouš!
To mi řekl táta.
Pokud jste dítě alkoholika,
naučíte se být velmi pozorný, je to taktika sebezáchovy.
Musíte si být velmi vědom emocionálních stavů jiných lidí.
Což se hodí k tomu být dobrým komikem.
KIDS IN THE HALL VÁS ZVOU „PŘÍLIŠ MNOHO OPILÝCH TATÍNKŮ“
Všichni jsme se asi velmi snažili dokázat našim otcům, že jsme muži.
Oblékáním se jako ženy.
Vsadím se, že to byl trochu šok zjistit, že já jsem tvoje nová máma.
Dave byl první, koho jsem viděl hrát ženu.
Měl svetr přes rameno, a tehdy jsem řekl: „To je cool.“
A tak hráli ženy. Měli jsme svetr, který všichni sdíleli.
No, tohle jsou moje dveře. Děkuji za krásný večer.
Hráli jsme všechny ženy jen držením těla a našimi hlasy.
Jen jsme změnili způsob, jakým jsme stáli, hýbali se a mluvili.
Publikum odhodilo nedůvěru a přijalo nás jako ženy,
když jsme hráli role.
-Haló? Tiffany? -Tabitho?
-Co děláš? -Co ty děláš?
-Jen jsem ti volala. -Já jsem ti taky jen volala.
-Ale nezazvonilo to. -Tady to taky nezazvonilo.
Můj bože!
Evoluce byla pomalá a asi jako: „Já hraju ženu?“
A pak to klaplo.
„Mám na sobě dámské oblečení? Myslím, že hraju ženu.“
Zastavily se mi hodinky. Musím se dostat na tu schůzku.
Omlouvám se, s někým se vídám.
Moje máma byla rozhodně zděšená,
když jsem jí řekl, že moje postava byla založena na ní.
-Ahoj, jsem Nina. -Ahoj, jsem Danny.
-Ahoj. -Jak se máš?
Fajn. Děkuji mnohokrát.
Ahoj. Ahoj všichni. Já jsem Nina.
Ona na to: „Co? Ta hrozná žena?“
919, záběr tři.
Hráli ženy, jako by to byly postavy.
Bylo to uvěřitelné. Bylo to skutečné.
Nebylo to jako:
„Nasadíme paruky a budeme mluvit o periodě.“
Protože mám dobrý přístup k menstruaci.
A samozřejmě jsme chtěli, aby tyto ženy měly důležitý hlas.
Cizinci a feministky,
to jsou... To jsou naši lidé.
Děkuju ti. Naše další show v Rivoli bude za dva týdny.
Uděláme třídenní představení.
Pro ty z vás, kteří už mají dost našeho starého materiálu,
uděláme úplně nové věci, tak dorazte.
Chvíli to nefungovalo
a nedokázali jsme se na sebe podívat a říct: „Funguje to? Jaký je náš plán?“
Ne že by nefungovalo nic, ale když jsi mladý a jeden člověk ti říká:
„Vy jste skvělí,“ můžete na tom žít
místo jídla klidně dva týdny.
A sem tam se skeč povedl.
Rozdrtím ti hlavu.
Vaše hlavy jsou rozdrceny.
Zemři. Zemři.
Když jsme vybrali ty nejlepší skeče
a dali je dohromady do show, a ve správném pořadí,
byla to dobrá show, rozhodně jsme to byli my.
Bylo to jako přiblížit, zaostřit, takoví jsme byli.
Vzpomínám si na čas...
Ta show se najednou chytla.
Šli jsme od hraní pro asi deset lidí
ke hraní pro 400 lidí nacpaných do Rivoli.
Všech 10 000 hodin na jevišti se vyplatilo.
Viděl jsem jedno z jejich představení. Říkal jsem si: „Můj Bože.“
Je to skoro jako rozdíl mezi časnými Sex Pistols a pozdními Clash.
Pamatuji si, jak jsem jednoho dne přišel a tam byli lidé ve frontě.
A řekl jsem: „Před námi vystupuje ještě někdo?“
On na to: „Ne, to je fronta na tu show, co bude za dvě a půl hodiny.“
Já na to: „Sakra.“
RIVOLI – 17. BŘEZNA ÚT. 5 $
...V, PŘÍLIŠ CYNICKÝ NA ŠUKÁNÍ!
V příštích několika měsících bylo vždy vyprodáno
a najednou jsme byli něco.
Malá kultovní věc v kultovním světě jménem Queen Street.
Připadalo mi to skvělé. Jako setrvačnost.
Že to někam vede.
Dostali jsme úžasnou recenzi v místních novinách.
Nebudu je jmenovat, tak moc cool jsem.
Najednou jsme byli v Globe and Mail a byla tu ta slavná recenze,
jakou jste chtěli, která říkala: „Tady přicházejí Kids in the Hall.“
Ten den hledači talentů z SNL přiletěli do Toronta
udělat si svůj tradiční výlet, podívat se jen na The Second City.
Ale my jsme byli na přední straně sekce zábavy v Globe and Mail
a oni si řekli: „Měli bychom je také navštívit.“
Zazvonil telefon, já jsem ho zvedl a tam byla tahle žena.
A řekla: „Hledám talenty pro Lornea Michaelse.
„Rádi bychom viděli vaši show.“ Řekl jsem: „Je to vyprodané.“
A oni řekli: „My jsme ze Saturday Night Live.
„Hledáme talenty pro SNL.“
A já řekl: „No, představení je vyprodané, omlouvám se za to.
„Možná můžete zkusit od někoho získat lístky.“
A pak jsem zavěsil telefon.
A ostatní čtyři se na mě dívali jako: „Co jsi to sakra udělal?“
A já řekl: „Udělal jsem chybu, že jo?“
Úžasný!
A teď hvězdy naší show, Hart Pomerantz a Lorne Michaels.
Dobrý večer, já jsem Lorne Michaels
a teď bychom se rádi zastavili a prozkoumali vážnou národní krizi.
Každý, kdo kdy pracoval s Lornem, ho potom napodoboval.
„Proto byl Chaplin větší hvězda než Buster Keaton.“
„Bruci, znáš Madonnu?“
„Děláš něco letos na podzim, Marku?“
„Zajímavé na Kevinovi je to, že je tam, ale je zticha,
„ale je hlasitý, ale je tam, ale je zticha a hodně sedí.“
Myslím, že když jsi šéf, lidé si dělají legraci ze šéfa.
Podle mě byli čerství. Bylo to originální.
Přišlo mi, že jsou vtipní, a věděl jsem, jak to rozběhnout.
-Můžu být tvoje video zrcadlo. -Oukej. Fajn. Dobře.
To je Lorne Michaels.
Byl Kanaďan, ale úspěšnější než kdejaký Američan,
protože se mu opravdu dařilo. Šel a dobyl Ameriku.
LORNE NA SCÉNĚ SATURDAY NIGHT LIVE 1978
The Kids pro něho představovali další pokus o proslavení Kanady.
V Rivoli bylo představení našeho „best of,“ za zavřenými dveřmi.
Což, hádám, je styl SNL.
Dali jsme dohromady 12 nebo 15 skečů pro tyto komediální obry.
Ten týden jsme spolu poprvé soutěžili,
protože jsme všichni bojovali o to prosadit si naše scény.
Vzpomínám si, jak jsem je poprvé viděl v Rivoli.
Byla to prostě energie, mělo to šťávu a bylo to znát.
Bylo to chytré a nebylo to podobné ničemu, co jsem dělal na SNL.
Všechno se mi líbilo.
Drž mě zpátky.
Nešlo říct, jestli se smáli, protože lidé se sami nesmějí.
Po představení Lorne řekl:
„Co budeme dělat s vámi pěti?“
A pak to bylo nejnapjatější... Říká se to tak?
Nejvíc napjatý čas v našich životech. Když odešli, co se bude dít?
Vezmou nás všechny? Někoho z nás? Nikoho z nás?
A pak o pár týdnů později Bruce říká: „Musím ti něco říct.
„Chtějí, abychom pro ně s Markem psali.“ Tak jsme to zjistili.
Saturday Night Live nás vybrali jako autory, což je skvělá zpráva.
To muselo být zatraceně těžké pro ostatní kluky. Jo.
Skvělé pro ně. Kids in the Hall něco dokázali.
Ale hrozné, že jsem to nebyl já. Ne. Promiňte.
Připadalo mi, že to možná je konec.
Bruce a Mark byli pryč v New Yorku, kde dělali tuhle fantastickou věc.
Chudák Scott, Kevin a Dave zůstali sami s taškou plnou starých paruk.
Udělali jsme velkou poslední show, než odešli,
a to byla obrovská noc, bylo opravdu natřískáno.
Všichni jsme plakali na jevišti a říkali: „Jsme fakt nadšení z Marka a Bruce,
„a nevím, co se stane, ale děkuji, že jste tady.“
Ale ty jsi nešel?
Ne, byla to technická chyba nějakého úředníka.
-Pět vteřin. -Je to tady.
-Čtyři, tři, dva... -Záběr.
Mark a Bruce dávali dokonalý smysl,
jen jim dát tu zkušenost, jak se dělá takováto show.
Odešel jsem z práce v Second Cup
a o dva týdny později, jsem ukazoval Madonně můj skeč.
Saturday Night Live, nebyl jsem v tom moc dobrý.
Pořád jsem s nimi bojoval o divných nápadech, co jsem chtěl dělat.
Byla to velká mašinérie.
Řekl bych, že jsem se v tom topil.
Bylo to všechno hrozné. Mučivé, trýznivé, nervy drásající, vyčerpávající.
Ale opravdu to nebyla zábava.
Vzpomínám si, že jsem je šel navštívit.
Bruce strašně přibral.
A vypadali hrozně, oba. Nebyli šťastní.
Skrze toto, v určitém směru selhání v Saturday Night Live,
jsem si uvědomil, jak moc potřebuju Kids in the Hall.
A když jsme se na Vánoce vrátili, bylo to jako setkání nadržených milenců.
Vy jste neopěvovaní hrdinové, protože jiný soubor by se rozpadl,
-ale vy... -Viděl jsi ten rok SNL?
Jo.
Mezi těmi pěti kluky byla opravdová náklonnost.
A pomyslel jsem si: „Musíš udržet tuhle skupinu pohromadě.“
DO NEW YORK CITY 1987
Pivo je zdarma stejně jako cola.
Je to zapnuté? Jsem teď zapnutý?
Musím si promluvit s pilotem.
Nech to být.
Kdyby nebylo představení, které jsme s Markem a Scottem sdíleli každý večer,
pod těmi horkými světly,
tenhle soubor by nemířil v tomhle letadle k tomuto dobrodružství. Ne.
Bylo to na podzim roku 1987
a Lorne přivedl všech pět do New Yorku.
Myšlenka byla, že budou psát a vystupovat s materiálem,
ze kterého bude hodinový pilotní díl.
To je New York.
Tohle je 23. Západní.
YMCA, do které Paul šel.
Lorne nám platil v hotovosti jako otec.
„Posekal jsi trávník, roznesl noviny
„a vynesl jsi odpadky. Tady je pět babek.“
Byli jsme opravdu mladí. Byly 80. léta, konec 80. let v New Yorku.
Máme před sebou velkou noc. Extáze už přichází.
Byli jsme mladí muži, kteří dostali klíče od království.
Někteří z nás jeli na plný plyn.
Rád bych vám představil pár newyorských hotdogů.
Tenhle kluk by mi nevzal ptáka.
Já tě zabiju.
Byli prostě mladí a volní a chtěli dělat milion věcí.
Víte, kde jsou vaše děti?
Tady. Tady to je. Pěkný. Kevine.
Během dne jsme se soustředili na psaní pilotu.
Pro to jsme tam byli.
Představení nás měla udržet ve formě.
A, jak řekl Lorne, zocelit nás pro americké publikum.
Sprostá holka. Sprostá holka.
Cítili jsme, že musíme udělat ty nejlepší kusy,
připravit je pro televizi.
Lorne nám dával rozkazy každý týden.
Řekl: „Chci, abyste se lidem otevřeli.“
„Budete hrát tahle představení a uvidíme, co budete hrát příští týden.“
Potřeboval jsem, aby se dostali pod takový tlak,
který by v Rivoli neměli.
Já jsem Lou.
Udělal ses dobře, Lou?
Udělal ses Lou?
Když se podíváte na těch pět chlapů, je to prapodivná cháska.
Opravdu. Fakt divná.
Potkal jsem Kids in the Hall, když jsem vedl podnik
jménem West Bank Café Downstairs Theatre Bar.
Asi sto sedadel, pěkný malinkatý pódium,
perfektní prostředí pro práci na projektech.
Lewis byl jedním z našich prvních fanoušků.
Myslím, že řekl něco jako: „No tak, jsou dobří!“
Dal nám podporu.
Povzbuzoval jsem je, protože jsem si opravdu myslel...
že byli prostě kurevsky vtipní.
Hele, kdybych se s tebou vyspala, bylo by to z lítosti.
Hej, já jsem král sexu z lítosti.
Skvělá věc na komedii je ta, že když je komedie opravdu dobrá,
přináší další úhel pohledu, a to oni dokázali.
My ho umyjeme ve víně Aby byl úplně čistý
A je to ukřižovávací stroj
Vraceli se do Toronta udělat pilot, a já řekl:
„Myslím, že jste blízko, ale můžete to udělat lépe.“
Říká se, že blesk nezasáhne dvakrát. Zjistil jsem, že může udeřit 19krát.
Bylo to horko a zima.
Publiku se to bude líbit, nebo nebude.
V Torontu jsme na tom pracovali
a pak něco jako by zajiskřilo.
Utráceli jsme peníze na pilot za čtyři apartmány, ve kterých jsme byli.
Měli jsme pocit, že se to nemusí povést.
Tohle je CBC.
Můj sluha tady na Zemi v CBC, Ivan Fecan, programový ředitel.
Kamarádil jsem s Ivanem Fecanem.
Vzpomínám si, že jsem mu telefonoval a řekl jsem:
„Proč nezainvestujete do show Kids in the Hall?“
Vždycky jsem chtěl udělat něco s Kids.
Byli drzí, byli svěží.
Lorne a já jsme o tom mluvili: „Nebylo by skvělé udělat show?“
Mnoho z programů CBC bylo cíleno na starší
a já jsem chtěl něco pro lidi pod 40.
Bez dalších okolků, Kids in the Hall.
Byl to pilot k sérii.
V té době byl účtován jako samostatný, ale pro nás to byl pilot.
Měli jsme naději, že bude dost dobrý na celou sérii.
NAHRÁVÁNÍ PILOTU, TORONTO 1988
Natáčelo se ve studiích CBC
a z New Yorku přijeli klíčoví lidé z SNL,
aby pomohli postavit scénu a nasvítit ji.
V té době pravděpodobnost výběru pilotu pro celou sérii byla 1 ku 10.
Bylo to pro ně velmi napjaté.
Ve hře bylo hrozně moc, bylo to všechno nebo nic.
Pamatuji si, že jsem byl dost nervózní.
Pilot se musí stát sérií, nebo ze mě bude uvaděč.
Během toho všeho jsem se necítil dobře.
I když jsme ten materiál znali, bylo to narychlo. Muselo to vyjít.
To, čím se chystali projít, byl profesionální showbyznys
a nikdy nebyli před televizními kamerami,
což byla celá další sada dovedností.
Udělali jsme dvě nahrávky se dvěma publiky, při prvním jsme se báli.
Vzpomínám si, jak jsem močil a říkal si: „To mi koule zalezly zpátky do těla?“
I když jsme celý týden zkoušeli,
vzpomínám si, když to začalo: „Mám se otočit k publiku, nebo kameře?“
Ale při první show se nikdo nesmál.
Byla to hrozná show.
A to bylo jedinkrát, kdy na nás Lorne řval.
Tak nějak nám řekl, ať se dáme dohromady.
Řekl: „Musí to být 19krát lepší.“
Co? Je to matematicky možné? Abychom měli šanci to prodat.
Mohl jsem jim říct, že je to perfektní.
Lhal bych.
A podstatou showbyznysu je,
že musíte odejít z pódia, abyste mohli znovu nastoupit.
Zpráva byla: „Zklamali jste mě. A tohle je vaše velká šance.“
To tak nějak rozproudilo naši punkovou krev.
Myslím, že někteří z nás se na Lorna naštvali.
Já jsem se naštval na nás, že jsme si dovolili být tak ubozí.
Tak jsme si pustili nahlas punk rock
a prostě jsme začali rozbíjet veškerý nábytek v šatně.
Já jsem to nedělal, jsem dítě diplomata. Nerozbíjíme šatny.
Kevine, zničil jsi svou šatnu?
Ne!
Pro štěstí jsme se Scottem čůrali do umyvadla.
A tak, když jsme vyšli z té místnosti, chystali jsme se prostě
podat celoživotní výkon.
Hej, vy milionáři! Vypadněte z těch odpadků!
Rád bych poznal holku...
Ženu.
Tady, dovolte mi, abych vám pomohl se sponou na svetr.
Jejda, vítr.
Druhá show byla opravdu jako show v Rivoli.
Bylo to fantastické.
Postavy, které jsem vídal čtyři roky na jevišti v Rivoli,
byly nyní s kostýmy a na scéně.
A byly skutečné. Staly se živými.
Hej, já jsem král sexu z lítosti.
Snadno ho zmlátit, těžko ho zabít.
Na zdraví Regovi.
Když jsem viděl jejich pilot, propadl jsem se do existenciální deprese,
protože jsem si uvědomil, že udělali všechno, co jsem kdy chtěl udělat já.
Dodnes myslím, že je to téměř dokonalý komediální pilot.
Poté, co to viděl, byl v depresi. Řekl:
„Sakra, dokázali jste to. Udělali jste, co chtějí udělat všichni!“
A byl opravdu naštvaný.
Vidíš to? Máš placatou hlavu.
Tvoje matka tě pořád obléká? Měla ti jen rozdrtit hlavu.
Dobrou noc.
Zkoušeli jsme a někdo z CBC přišel a řekl:
„Chce s tebou mluvit nějaký distingovaný gentleman.“
A my jsme si říkali: „Je to Lorne?“
Lorne mluvil s Markem, protože byl diplomatův syn.
Vzal jsem hovor a byl to Lorne. „Gratuluju, chtějí 22.“
-A my jsme si říkali: „Co?“ -Bylo to 20.
Bylo to 20 epizod, jo.
„No, dostali jsme to?“ Řekl: „Počkej, až to uslyšíš.“
Opakoval to pořád dokola asi pět minut.
„Počkej, až uslyšíš.“
„Tak co?“ „Máme show.“ „Dobrý. Díky bohu.“
„Kolik, deset epizod?“ On říká: „Ne.“
„Dvanáct epizod?“ „Dvacet epizod za sezónu.“ „Co?“
Řekl jsi ano?
Kdo je to? S kým to mluvím?
Home Box Office.
HBO dalo peníze.
Ach, kluci.
My jsme dali personál a vybavení.
Byli jsme schopni dát dohromady dost, abychom udělali show.
Jsme tam.
-Výborné zprávy, blbče. -Dobrá práce, blbče.
Šampaňské.
NATÁČENÍ ZAČÍNÁ 1989
Před představením, co cítím?
Cítím se dobře, špatně, ospale, cítím se více vzrušený, než jsem kdy byl.
Cítím se traumatizovaný, znuděný.
Neznali jsme televizi.
Takže první sezóna je plná skečů, které byly provedeny bez větších úprav.
Byly to skvělé hity v Rivoli ve 23:39 v noci.
Na jevišti prostě děláš věci, že jo? Uděláš si vlastní nástup.
Televize je bestie.
A vzpomínám si, že při nahrávání „Bible doktora Seusse“
Scott musel dělat pózu ukřižování hrozně dlouho.
A vaše paže atrofují,
byl doslova v agónii, jak muset dělat ty dlouhé záběry.
Pospěš si! Prostě to udělej. No tak. Rychle.
Doslova mi upadnou ruce. Pojďme.
-Připraven? -Připraven!
Pojďme!
Jdete směrem k kameře?
Akce, Bruci.
V personálu byli veteráni z CBC.
Zamilovali se do těch postav.
Přišli za mnou: „Dneska budeš ta zrzka?“
Kdy skončí ta noční můra?
„Ne. Dnes večer nebudu ta zrzka.“ „Kurva! Tak jo.“
Každý, kdo říká, že se nezamiloval do Davea,
když byl určitou postavou, lže.
Tohle přišlo.
Byla jsem posedlá, když byl Dave v ženským oblečení, byl velmi sexy.
Dave byl sexy. Co mohu říct, byl sexy!
Bez diskuze. V dámském oblečení jsem byl nejvíc sexy.
Bruce McCulloch, dámy a pánové. Bruce McCulloch.
Nejzábavnější bylo dělat živé nahrávky
a mít lidi, stejně jako chodili do Rivoli.
Moje kamarádka, Sue, měla skvělé starší sestry
a její cool starší sestra, Julie, znala někoho, kdo pracoval v týmu,
a ta osoba se kamarádila s Brucem a tak jsme sehnali lístky.
Tak jsme šli do studia CBC.
A byly tam kamery.
Byla tam taková plošina po naší levici a já na to: „K čemu to je?“
Vystoupení začíná a Shadowy Men hrají,
takže hrají živě.
Píseň Mám průměrný víkend byla na našem prvním sedmipalcovém singlu.
To se stalo ústřední melodií, se kterou zahajovali všechny své show.
Díky Shadowy Men jsme byli cool. Pokud jsme tedy byli cool.
A oni hráli, tvrdě to šlapalo.
Hráli jsme na každé nahrávce každé epizody.
Můžete zahrát jen... Jednu notu.
A je to jako stisknout tlačítko. Lidé to znají.
Je vzrušující vidět to nadšení lidí.
Někdy jsme s Davem tančili
před publikem a oni to milovali.
Náš tým na vlasy, make-up a šatník byl jako tým Formule 1.
Změnil nás z jednoho na druhého během 15 minut.
Pak jste zpátky na parketu a tančíte znovu na Shadowy Men.
Rád bych vám velmi poděkoval, že jste přišli. Díky moc.
Děkuji mnohokrát!
A rádi bychom poděkovali Shadowy Men!
Když to skončilo, byli jsme nadšení: „Musíme sem jít na každé nahrávání.
„Musíme přivést všechny přátele.“
Byla to nejžhavější show ve městě a nebylo o tom pochyb.
PREMIÉRY PRVNÍ ŘADY 1989
Hej, jsem v televizi a také jsou tu Kids in the Hall.
Byli všude. Byli průkopníci.
Byli multi-sexuální, multi-genderoví.
Nevím, co všechno byli.
Tihle chlapi byli nejúžasnější zmrdi v televizi
a byli naši.
Američané vědí o Kanadě asi tolik, co vědí heteráci o gayích.
Viděl jsem, jak se vyvíjejí neuvěřitelní profesionálové.
Stali se vlastní entitou a byl jsem z nich hotový.
Okamžitě jsem věděl, že je to dobré. Rozsah, šílenství.
-Chtěli bychom dvě sračkové polévky. -Dvě sračkové polévky.
Pánové, tohle je obchodní jednání!
Vyrůstáte na Pythonech, sledujete SNL na střední.
Poté, co dostanete první podprsenku, absolvujete na Kids in the Hall.
Oh, můj bože!
-Podívej se na oblohu, ty blbče! -Dívám!
Byl jsem tak ohromen tím, jak mladí a svěží byli.
Nikdo nevypadal nebezpečně. Je zřejmé, že tam byl intelekt.
Všech pět členů Kids vypadalo tak sebevědomě jako herci,
ve své schopnosti morfovat do těchto různých postav.
-Michelle, ty brečíš? -Ne! Já nebrečím.
Jen přemýšlím o Tonym.
Připadalo mi, jako by to byli opravdu oni. Jsou hraví, je jim to fuk.
Cítili jste z nich radost, že jsou svobodní.
Saturday Night Live se zabývá tím, co vezmou z novinových titulků.
Kids in the Hall o tom nikdy nebyli.
Necitovali popkulturu. The Kids zkoumali všední Ameriku.
Není to jako politický skeč o nějakém protestu nebo tak něco.
Je to o lidech a jejich tvářích.
Bylo to pět sexy chlapců,
kteří blbnou jako zatracený Beatles v Perném dnu.
Byli zatraceně rozkošní.
Změnil úspěch show jejich životy?
Teď máme víc peněz.
Kids in the Hall jsem si oblíbila.
Pamatuji si na jeden večírek, kde byli.
„Panebože, to je tak úžasné.“
Showbyznys je zábava, myslím skutečný showbyznys.
Americký showbyznys je zábava. Líbilo se mi to.
Rád jsem chodíval do barů a zapisoval si nápady.
Jakmile se začala vysílat show, už to nešlo.
-Řekli by: „Hej, Bruci!“ -Scottův přítel.
Měl jsem přítelkyni a muchlovali jsme se a televize byla zapnutá
a viděl jsem Kids in the Hall, kde jsem byl žena.
Bylo to trochu divné.
-Co říkali lidé o naší show? -Připadala jim odvážná. Originální.
Já i mí přátelé to milujeme.
-Líbilo se jim to na HBO? -Jo, myslím že v HBO jsou opravdu šťastní.
-Recenze jsou dobré. -Fanoušci se zdají šťastní.
-Fanoušci. -Jo.
Je to ale jen stěží množné číslo.
Zkoušeli jsme, někdo z CBC přišel a řekl:
„Chce s tebou mluvit nějaký distingovaný gentleman.“
Haló!
Ano, vzal jsem i tenhle hovor.
Takže jo, zrušili nás.
Pak přišel Mark a řekl nám to.
Sednu si.
Byl to trochu šok.
Připadalo mi, jako by to skončilo.
Nepovažoval jsem to za hodnocení toho, zda byla show dobrá, nebo špatná.
Byla to čistě ekonomika toho, čím HBO v té době procházelo.
Velká pravda o souborech je, že síla je v jednotě.
Pak si jdeš dát drink, sedíš a mluvíš a máš spojence.
Všichni jsme šli ven do toho baru, seděli jsme a rozesmívali se navzájem
asi dvě hodiny, opili jsme se a jen se vysmívali našemu vlastnímu osudu.
Bylo tam uznání, že jsme dřeli jako koně
a teď nás zrušili.
A co teď?
Jistě, arogantně jsem si myslel: „Nemůžete nás zastavit.
„Nevím, co se stane, ale nemůžete nás zastavit.“
Překlad titulků: Stanislav Vodička
Kreativní dohled Ludmila Vodičková