‫היי, אנחנו קידס אין דה הול. אני מארק, זה דייב.‬
‫ברוס וסקוט.‬
‫היי.‬
‫וקווין, אני כאן. אנחנו חמישה.‬
‫141 ריבולי‬
‫ריבולי‬
‫באמת רציתי להיות חלק מקידס אין דה הול. זאת האמת.‬
‫ראיתי את אחת ההופעות שלהם בריבולי‬
‫וחשבתי, "אלוהים! מה אפשר לעשות בסאטרדיי נייט לייב‬
‫"שיהיה מגניב ורענן כמו זה?"‬
‫אני זוכר את הפעם הראשונה שראיתי אותם בריבולי.‬
‫חשבתי שהם מצחיקים, חכמים, מקוריים.‬
‫זה לא היה דומה לשום דבר שעשיתי באס-אן-אל.‬
‫מבחינה אסטרטגית, אני אשב בקצה, עמדת הכוח.‬
‫קידס אין דה הול גרמו לי לצחוק.‬
‫וכמעט שום דבר לא גורם לי לצחוק.‬
‫אני חושב שאנחנו מוכנים להתחיל את ההופעה ולהתחיל לקטול!‬
‫מופיעים עכשיו קידס אין דה הול‬
‫אי אפשר לשטות באוהדי קומדיה מושבעים ביחס לאיכות,‬
‫וזה העניין בקידס אין דה הול.‬
‫אני מוחץ לך את הראש.‬
‫מארק‬
‫אם התעניינת בקומדיות הכרת את קידס אין דה הול.‬
‫ואם לא הכרת, אז מה אתה עושה פה?‬
‫הם פשוט היו מצחיקים מאוד.‬
‫אקשן, ברוס.‬
‫יש לי כרוב במקום ראש.‬
‫ברוס‬
‫הם היו הלהקה הקומית היחידה ששיקפה את דור האיקס.‬
‫לאף אחד לא הייתה השפעה גדולה יותר מהחבר'ה האלה.‬
‫הם פשוט עושים את זה. לא שמים קצוץ.‬
‫רוצה לדעת משהו? אני רופא גרוע.‬
‫דייב‬
‫אנרכיסטי, מרדני.‬
‫יחיד במינו.‬
‫קנדי!‬
‫הם לימדו אותי שמי שגדל בטורונטו יכול להשיג דברים.‬
‫הייתה להם השפעה גדולה עליי.‬
‫רשע! לא מנומס ורשע!‬
‫קווין‬
‫הם היו פורצי דרך, רב מיניים ורב מגדריים.‬
‫אני לא יודע מה הם היו.‬
‫אם אתה הומוסקסואל והעיניים שלנו נפגשות, המסר נקלט!‬
‫סקוט‬
‫הם שיחקו נשים בכזו אמפתיה ולפעמים הנשים היו פשוט יפהפיות.‬
‫אתה צריך להיות מסוגל לגלות מה מצחיק במקומות חשוכים למדי.‬
‫אבא שתה.‬
‫אבל אני יודע שזה עזר לי להתנהג בצורה טיפשית כמערכת הגנה.‬
‫קומדיה לא חייבת לבוא ממקום קשה,‬
‫אבל רבים מאיתנו שרוטים.‬
‫בסופו של דבר, קומדיה היא דבר אחד, לצחוק למוות בפרצוף.‬
‫התחברנו כדי לעזור זה לזה‬
‫ונמשיך לעשות זאת עד שלא נוכל יותר.‬
‫ילדים במסדרון‬
‫אנחנו עם קידס אין דה הול. זו הרגשה אדירה שאתם כאן.‬
‫- אז מעולם לא ראית משהו אדיר? - תודה לך.‬
‫קלגרי, 1981‬
‫זה היה בקלגרי.‬
‫זו הסצנה עם מכונת הכתיבה. אני חייב...‬
‫הם ניסו לעשות קומדיה איכשהו ונתקלו בתאטרון לוס מוס.‬
‫זה היה תאטרון אלתורי, צורה דמוקרטית מאוד,‬
‫אלתור תחרותי. זה היה פרוע, הקהל היה לוהט.‬
‫להקת אודיינס,‬
‫ביל גימל הגדול, נורם היסקוק הגדול, מארק מק'קיני הגדול יותר, פרנק הענק...‬
‫זה מבריק, אם הייתי צריך לתכנן את הדרך שלי על הבמה,‬
‫לא הייתי מסוגל לעשות את זה.‬
‫זה היה חייב להיות מקרי ובלי הרבה זמן למחשבה.‬
‫למדתי בקולג' מאונט רויאל.‬
‫הייתי בעיצומו של עסק ונכנסתי לתאטרון האלתורי.‬
‫וזה היה כמו לצאת מהארון.‬
‫זה כמו למצוא את אלוהים.‬
‫פשוט ראיתי את האנשים האלה משתטים על הבמה וחשבתי,‬
‫"לעזאזל, אני רוצה לעשות את זה".‬
‫הכול קרה מהר מאוד ברגע שהגעתי לתאטרון לוס מוס.‬
‫אני חושב שבתוך חודשיים פגשתי את מארק.‬
‫אני זוכר בבהירות, באחת הסצנות הראשונות שלו ברוס צבע את הבמה‬
‫עם הראש שלו.‬
‫אני זוכר שהייתה לו סצנה שבה הוא היה צריך פסנתר,‬
‫לקח לו הרבה זמן לעשות חזרות ואני אמרתי,‬
‫"כמה זמן עוד תצטרך?"‬
‫זה בערך הזיכרון הראשון שלי מהחברות המסובכת והיפה שלנו.‬
‫טורונטו, 1982‬
‫פגשתי את קווין בסדנת האלתור הראשונה של סקנד סיטי‬
‫שהשתתפתי בה באולד פייר הול.‬
‫חילקו אותנו לזוגות באופן אקראי לתרגיל.‬
‫עשינו את תרגיל המראה, שבו מחקים זה את תנועותיו של זה.‬
‫התחלנו לעשות את זה מצחיק ובצורה קומית.‬
‫הייתה בינינו כימיה מההתחלה וכל כימיה קומית‬
‫היא סוג של התאהבות במישהו.‬
‫הוא היה כמו החברה הראשונה שלי.‬
‫זו באמת הייתה אהבה ממבט ראשון מפני שמבלי שהכרנו, הצלחנו להצחיק זה את זה‬
‫ולקלוט את המקצבים באופן מיידי.‬
‫וזה מעולם לא השתנה.‬
‫זו עדיין הקרבה הכי גדולה שהרגשתי לקומיקאי.‬
‫כשהסדנה הסתיימה, ניגשתי לדייב,‬
‫לא ידעתי מה שמו, וביקשתי שיצטרף ללהקה שלי, ולא הייתה לי להקה.‬
‫דייב הסכים מיד. "כן, נשמע כיפי."‬
‫זו הייתה תחילתה של קידס אין דה הול.‬
‫לבה, לבה, לבה חמה ומותכת.‬
‫- חמה ומותכת. - כן?‬
‫מאגמה.‬
‫עשינו תאטרון אלתורי בטורונטו במשך שנה.‬
‫היינו טובים, אבל למדנו באותו זמן, אז היינו גולמיים.‬
‫שמענו על להקת תאטרון אלתורי שנקראה אודיינס.‬
‫שמענו עליהם, הם שמעו עלינו.‬
‫ברוס הגיע לטורונטו ראשון והוא נראה כמו בחור קטן ומוזר.‬
‫אני אמרתי, "מה הקטע עם הבחור הזה?"‬
‫- הנה הוא בא. קורע. - מגיע. ואו!‬
‫אז ראיתי אותו עושה קומדיה והבנתי שהוא קורע מצחוק.‬
‫והלב שלי עושה...‬
‫הלב שלו עושה...‬
‫דייב ואני עמדנו בתור כדי לצפות באלתורים של סקנד סיטי‬
‫כשמארק היה שם. הוא היה בחור רגיל עם משקפיים.‬
‫שמעתי שהוא היה גאון. אמרתי לדייב, "הוא לא מצחיק".‬
‫הוא מתענג לספר לי את זה,‬
‫שבפעם הראשונה שהוא פגש אותי הוא חשב, "הבחור הזה לא מצחיק".‬
‫מה הכלי המשונה והמוזר הזה שהכרחת אותי להביא לכאן?‬
‫מה זה שם?‬
‫זה חייב להיות סימן מן האלים שהם רוצים שנתפתח!‬
‫ואז ראינו אותו מופיע והוא היה מבריק.‬
‫אחרי שראינו זה את זה בהופעה הראשונה, אמרנו, "בואו נעשה דברים יחד".‬
‫עבדנו כשתי להקות נפרדות באותם המקומות.‬
‫כל הזמן התנגשנו זה בזה בדרך לבמה, אז פשוט הפכנו ללהקה אחת.‬
‫הייתי רוצה לומר שהטלנו מטבע, מפני שהאודיינס היה התואר שלי,‬
‫אבל תודה לאל שלא ניצחתי בקרב הזה.‬
‫הסכמנו על השם קידס אין דה הול.‬
‫אני זוכר שברוס אמר, "אבל רק לבינתיים כי אני שונא אותו".‬
‫קידס אין דה הול, מה זה לעזאזל?‬
‫גוואר! זה שם.‬
‫מפיק שכר את קידס אין דה הול המקוריים להופיע.‬
‫היה לנו אז שם אחר והוא סיפר לנו על המופע של ג'ק בני,‬
‫שהיו ילדים שהסתובבו באולמות‬
‫וניסו למכור לג'ק בדיחות.‬
‫הם נקראו "קידס אין דה הול".‬
‫פשוט הרמתי מבט בשלב מסוים וארבעתנו היינו שם,‬
‫ואז סקוט הגיע. רואים איך גילמתי את זה, שסקוט הגיע?‬
‫המשפחה שלי הייתה מצחיקה.‬
‫כל ארוחת ערב הייתה כך, "מה קרה באותו יום?‬
‫"מי האידיוט שראית? בואו נצחק עליו".‬
‫הכול התמקד בלגרום לאנשים לצחוק.‬
‫אבל כשלמדתי באוניברסיטת יורק, לא היו לי כוונות להיות קומיקאי.‬
‫הייתי בתאטרון, שיחקתי.‬
‫רציתי להיות כוכב קולנוע.‬
‫רציתי להיות ג'יימס דין.‬
‫מתי היה הרגע שהבנת ש"קומדיה היא מי שאני"?‬
‫טוב, זה לא היה עד... זה היה כשפגשתי את הקידס אין דה הול.‬
‫תראו את כרטיס הזהב שלי.‬
‫לא!‬
‫הם פשוט עשו שטויות וזה נראה כל כך כיף,‬
‫ובכל זאת זה היה גם משחק.‬
‫אני אוהב את זה!‬
‫העליתי סצנה נוראה על תעלומת רצח,‬
‫והיו סופגניות עם ריבה.‬
‫"תסתכל מתחת למושב שלך, יש שם סופגנייה בשבילך".‬
‫אני אפילו לא זוכר. קווין?‬
‫זה היה נורא והם התחילו לזרוק אותן עלינו.‬
‫אני זוכר את ברוס אומר, "מה לעזאזל? מי זורק סופגניות?"‬
‫ברור שזה הייתי אני, כי היו רק שבעה אנשים בקהל.‬
‫זה היה אופייני לסקוט. הוא זרק את הסופגנייה וצעק, "לך תזדיין".‬
‫הוא אמר, "אני אצטרף ללהקה הזאת".‬
‫פשוט הייתי צריך לגרום להם לשים לב אליי.‬
‫זה מטורף.‬
‫אני זוכר שראיתי אלתור בתאטרון אלתורי,‬
‫וסקוט היה על הבמה.‬
‫עשיתי מערכון שהיה פשוט נורא.‬
‫זה היה פנטומימה על קקי באסלה.‬
‫הוא פנטומימה של שליחת יד פנימה ושליפת גוש חרא ואמר, "הוא המאהב שלי!"‬
‫ואני צחקתי,‬
‫אולי היה עוד אדם אחד בקהל שצחק,‬
‫וזה היה סוג של, "הבחור הזה מוצא חן בעיניי".‬
‫סקוט העלה את הרמה מפני שהוא היה מוכן לתת את כולו.‬
‫תתרחק ממני.‬
‫זה היה כמו קיפוד.‬
‫גם אנחנו היינו צריכים לתת את כל כולנו כדי להתחרות בו.‬
‫עד אז הייתה הרגשה שחסרה חתיכה שנמצאה.‬
‫אפילו לא היינו מודעים לגמרי לכך שהייתה חסרה חתיכה.‬
‫יום אחד הם אלתרו שיר על כך שאני חבר בקידס אין דה הול.‬
‫וסקוט חבר בלהקה‬
‫וסקוט התחיל לבכות ולעשן.‬
‫ברגע שהם הזמינו אותי להצטרף, ידעתי שלא אעזוב לעולם.‬
‫אף אחד לא נכנס אחריי. זרקתי את המפתח.‬
‫רחוב קווין, 1984‬
‫כבחור צעיר, המקום הזה ברחוב קווין‬
‫היה הקילומטר החשוב ביותר בעולם בשבילי.‬
‫רק המקום המזוין הזה, בר ריבולי,‬
‫וכל המלצריות המגניבות עם סינרי העור שלהן.‬
‫רחוב קווין היה מקום קסום. בייחוד אם באת מהפרברים.‬
‫זה היה רחוב שבו כולם לבשו שחור ולא חייכו.‬
‫לא משנה איזה חלום היה לי על מה שאהיה, זה היה צריך לקרות שם.‬
‫פשוט כור היתוך אמיתי של יצירתיות.‬
‫זה היה על וידאו, זה היה על ריקוד, זה היה על קומדיה.‬
‫תמיד קרה משהו וריבולי היה המרכז.‬
‫ריבולי‬
‫בוא, איש מצלמה.‬
‫כן, נהגתי לעזור לכוון את התאורה ואת הבמה.‬
‫סקוט היה תופס את כל החלל כדי לפרוש את כל התלבושות שלו.‬
‫הבמה כללה, אם עמדת על הבמה, את זה.‬
‫הייתה שם במה צדדית.‬
‫מישהו היה מדבר כאן. התאורה הייתה מכוונת לכאן‬
‫ואז התאורה כוונה לכאן.‬
‫והיינו משחקים, לא משנה איזו תפאורה הייתה שם.‬
‫תראו אותה!‬
‫סלחי לי, גברת.‬
‫אני לא יודע איך שרדנו, כי בשנה וחצי הראשונות בריבולי,‬
‫היו שם 17, 20 אנשים, אולי 35 בערב מוצלח.‬
‫לא הייתה שם התלהבות. אבל חיבבנו אלה את אלה מאוד.‬
‫תשעים ותשעה בקבוקי בירה על הקיר‬
‫תשעים ותשעה בקבוקי בירה‬
‫תוריד אחד ותעביר אותו‬
‫ואז תשעים ותשעה...‬
‫תשעים ותשעה בקבוקי בירה על הקיר‬
‫עשינו הרבה מופעים בלי צופים והמשכנו לעשות אותם.‬
‫אני חושב שהייתי צריך את כל החזרות והניסיונות‬
‫והכישלונות הרבים כדי למצוא את הדרך שלנו.‬
‫חבר ותיק קפץ לבקר, אז חשבנו שכדאי לאלתר.‬
‫מייק מאיירס!‬
‫עשיתי הרבה אלתורים עם הקידס אין דה הול בריבולי.‬
‫היה מספק מאוד להצליח מול הקהל של רחוב קווין.‬
‫תמיד שאפתי להשתייך לקידס אין דה הול.‬
‫הם היו כמו להקה שהכירה רק שלושה אקורדים,‬
‫אבל הם היו נהדרים ועם אנרגיה נהדרת.‬
‫חתיכת חרא.‬
‫בפעם הראשונה שראיתי אותם, זו הייתה התגלות.‬
‫ישבתי בריבולי עם 20 אנשים וחשבתי,‬
‫"זה הדבר הכי גדול שראיתי אי פעם".‬
‫לחבר של אחותי הייתה מצלמת וידאו‬
‫שנהגתי לקחת אתי להופעות של קידס אין דה הול.‬
‫- זה היה נחמד מאוד, נכון? - היה בסדר.‬
‫אז צילמתי בווידאו הרבה מההופעות הראשונות.‬
‫זו הייתה גישה חדשה מאוד לקומדיה,‬
‫קצת מבוססת על החוויה האישית.‬
‫אימא, אנחנו שם.‬
‫אימא, אנחנו שם. תפתחי את החלון, אנחנו כאן.‬
‫זה היה מרתק בעיניי כי אף אחד אחר לא עשה את זה.‬
‫בפרברים הם נמסים לתוך הלילה‬
‫כשאנחנו הופכים לאבות שלנו‬
‫אחד המערכונים הראשונים שכתב ברוס היה סצנה בשם "הפרברים".‬
‫מה השורה מהשיר?‬
‫"אני יכול לראות את המשהו של הפרברים". שכחתי.‬
‫אתה תחפש את זה, תמצא את זה.‬
‫אני רוצה שתסתכל לי לתוך העיניים ותראה‬
‫את כוחם של הפרברים‬
‫ברוס ואחותו, 1972‬
‫המשפחה של קווין, 1975‬
‫ארבעה מאיתנו גדלו בפרברים.‬
‫סקוט עם אבא ואחים, 1972‬
‫הפרברים הם אחידים ומשעממים.‬
‫דייב ואחאים, 1968‬
‫אני חושב שהפרברים באמת זרעו הרס במוח שלנו.‬
‫הפרברים היו מהודקים מדי לצוואר שלי.‬
‫אולי הפרברים הם לולאה שחונקת אותי.‬
‫אימא.‬
‫מארק הגיע מעולם שונה מאיתנו.‬
‫מארק והמשפחה, 1975‬
‫הוא הגיע ממשפחה של דיפלומטים, קהילה תרבותית למדי.‬
‫בהתחלה חשבתי שאני דחוי באשמתי,‬
‫אבל אז, בהדרגה, התחלתי לאמץ את זה.‬
‫עמדתי להיות ראש הממשלה של המדינה הזאת.‬
‫אבל הייתי בן 20 והיה אל-אס-די בסביבה.‬
‫לא למדתי. הברזתי משיעורים. הלכתי לקלגרי. התקבלתי לתאטרון.‬
‫סליחה, אני צריך לשחק.‬
‫קלגרי הייתה עיר נפט הומופובית מאוד,‬
‫שבה בחורים נסעו בטנדרים ורדפו אחריי ברחוב.‬
‫חיפשתי מקלט, תחילה בספורט ואחר כך במוסיקת רוק.‬
‫אש, אש, אש‬
‫אש על המוח שלי...‬
‫בדיוק כשהפאנק התחיל, שמעתי את "אלוהים נצור את המלכה",‬
‫במהירות 45 וזה פשוט פוצץ לי את המוח.‬
‫זה היה משהו כמו מין, כעס, החברה לא חייבת להיות כזאת.‬
‫זה היה כמו כמוסה של הרואין ישר למוח.‬
‫יש הרואין בכמוסות? אני לא חושב.‬
‫ברוס היה כל כך מגניב, זה היה מפחיד. באחת השיחות הראשונות שלנו‬
‫לא ידעתי מה להגיד, אז שאלתי, "איזו מוזיקה אתה אוהב?"‬
‫הוא אמר, "לו ריד, מסיבת יום ההולדת וכמובן, איגי".‬
‫הייתי אובססיבי ביחס למוזיקה, שלא כמו עכשיו.‬
‫הייתי אובססיבי לפאנק. הייתי אובססיבי למרד.‬
‫לא צריך להיות בקטע של מוזיקה כדי לאהוב פאנק.‬
‫"מישהו רוצה להילחם בי על זה?"‬
‫לא צריך להיות בקטע של מוזיקה כדי להיות בעל גישה פאנקיסטית.‬
‫אני זוכרת ששמעתי שהם החבר'ה החמים החדשים בזירה,‬
‫ושהם היו סוג של להקת פאנק רוק, וזה היה הדבר המגניב והחדש הזה‬
‫שלא היה דומה לשום דבר אחר.‬
‫בזמן האחרון בעבודה, שמעתי הרבה חבר'ה מתלוננים על העבודה שלהם.‬
‫לא אני. אני אוהב את העבודה שלי.‬
‫העבודה שלי? אני מתרומם.‬
‫בזמנו, להיות הומוסקסואל היה מרדני מאוד, במובן מסוים.‬
‫היה מסוכן להעלות את נושא ההומוסקסואליות על הבמה.‬
‫כן, למצוץ זין? עבודה של גבר.‬
‫תזיין אותי.‬
‫מתרומם רץ, מתרוצץ חופשי‬
‫תראו את המתרומם, תראו אותו רץ...‬
‫מצא חן בעיניי שסקוט הומו,‬
‫ומצא חן בעיניי שהוא העלה את הנושא במופע.‬
‫השתמשנו בהומוסקסואליות כנגד סטרייטים.‬
‫זו הפעם הראשונה שנתקלתי במישהו שיצא מהארון,‬
‫ששיחק דמות הומוסקסואלית חיובית, שהיה חסר בושה.‬
‫וכך בעולם הקטן והפרברי שלי, זה היה מטורף.‬
‫ידעתי שבתוך הקבוצה הזו אני יכול להיות אני עצמי.‬
‫בכל רגע בחיי כצעיר הייתי צריך להסתיר משהו.‬
‫אבא שלי היה אלים.‬
‫יש לי בדיחה על זה שהוא ניסה להוציא אותי מזה במכות,‬
‫אבל זה רק גרם לי לאהוב סקס אלים, אז...‬
‫נהגתי להאשים את אבי בכך שהפך אותי להומו.‬
‫אם הייתי הומו בחברה שמקבלת את זה, זה לא היה עניין גדול, נכון?‬
‫אז חשבתי, "אאשים את החברה".‬
‫אז כעסתי על אבא שלי וחשבתי שאוסיף עוד סיבה לכעס,‬
‫שנאה כנגד החברה, והיה איזון בין השניים.‬
‫ועכשיו אני זז כמו דוגמנית מסלול.‬
‫הם רצו ליצור קומדיה שמכעיסה ומשמחת אנשים בעת ובעונה אחת,‬
‫מתרחקת מהמעמד הבינוני המכובד.‬
‫במיוחד עבור חמישה קומיקאים צעירים‬
‫שניסו לפתח קריירה בכל תחום‬
‫מלבד זה של הוריהם.‬
‫יום הולדת שמח, בן.‬
‫מצעד ההורות הגרועה הוא מרהיב.‬
‫אני פשוט לא יכול לשתות כמו ששתיתי בגיל 40.‬
‫האנשים התועים והאומללים ביותר,‬
‫אבל אומללים במובן חדש, מקורי ומלהיב.‬
‫אבא שלי היה שיכור מפורסם. הוא נהג לעשות דברים מזעזעים.‬
‫פעם הוא רדף אחריי מסביב לשולחן עם סכין.‬
‫אבל אני יודע שזה עזר לי להיות טיפשי יותר, כמעין מערכת הגנה.‬
‫השתמשתי בהרבה דברים נוראיים שהוא עשה ואמר.‬
‫אבא שתה.‬
‫בן, כמה בנות התקשרו אליך היום? אפס?‬
‫"נכון. כמה בנות התקשרו אליך אתמול? אפס? כן".‬
‫בן, אתה יודע מה אומרים, אפס ועוד אפס שווה מתרומם!‬
‫אבא שלי אמר את זה.‬
‫אם אתה ילד של אלכוהוליסט,‬
‫אתה לומד לעמוד על המשמר כאמצעי הגנה.‬
‫אתה צריך להיות מודע מאוד למצב הרגשי של אנשים אחרים.‬
‫וזה מסייע לך להיות קומיקאי.‬
‫קידס אין דה הול מזמינים למופע "יותר מדי אבות שיכורים"‬
‫כולנו ניסינו מאוד להוכיח לאבות שלנו שאנחנו גברים.‬
‫בכך שהתלבשנו כמו נשים.‬
‫אני בטוחה שהיית בהלם כשגילית שאני האימא החדשה שלך.‬
‫דייב היה הראשון שראיתי מגלם אישה.‬
‫היה לו סוודר על הכתפיים ואז חשבתי, "זה מגניב".‬
‫כך הם גילמו נשים. היה לנו סוודר שכולם חלקו בו.‬
‫זו הדלת שלי כאן. תודה על ערב מקסים.‬
‫גילמנו את כל הנשים באמצעות היציבה והקולות שלנו בלבד.‬
‫פשוט שינינו את האופן שבו עמדנו, זזנו ודיברנו.‬
‫הקהל היה משעה את חוסר האמון שלו ומקבל אותנו כנשים‬
‫כשגילמנו את התפקידים האלה.‬
‫- הלו? טיפאני? - טביתא?‬
‫- מה את עושה? - מה את עושה?‬
‫- בדיוק התקשרתי אלייך. - בדיוק התקשרתי אלייך.‬
‫- אבל זה לא צלצל. - זה לא צלצל גם כאן.‬
‫אלוהים!‬
‫ההתפתחות הייתה איטית וזה היה, "גם אני משחק אישה?"‬
‫ואז עשינו את זה.‬
‫חשבתי, "האם אני בדראג? אני חושב שאני משחק אישה".‬
‫השעון שלי נעצר. חשוב שאגיע לפגישה הזאת...‬
‫אני מצטערת, אני יוצאת עם מישהו.‬
‫אימא שלי בהחלט הייתה מזועזעת‬
‫כשאמרתי לה שהדמות שלי, נינה, מבוססת עליה קלות.‬
‫היי, אני נינה. -שלום, אני דני.‬
‫שלום. -מה שלומך?‬
‫בסדר, תודה רבה לך.‬
‫שלום לכולם, אני נינה.‬
‫היא אמרה, "מה? האישה האיומה הזאת?"‬
‫919, טייק שלוש.‬
‫הם שיחקו נשים כאילו היו דמויות.‬
‫זה היה אמין, זה היה אמיתי.‬
‫לא הייתה תחושה של...‬
‫"אנחנו הולכים לעשות את הדבר הזה שבו נחבוש פאות ונדבר על המחזור".‬
‫כי יש לי גישה חיובית לגבי הווסת.‬
‫ומובן שהיה צריך לתת לנשים האלה לבטא את קולן.‬
‫האאוטסיידריות והפמיניסטיות,‬
‫זה מה... אלה האנשים שלנו.‬
‫ריבולי, 1985‬
‫תודה. המופע הבא שלנו בריבולי יתקיים בעוד שבועיים.‬
‫נעשה מרתון של שלושה ימים.‬
‫למי שנמאס מהחומר הישן שלנו,‬
‫נציג את כל הדברים החדשים, אז בואו לראות אותנו.‬
‫במשך זמן מה זה לא עבד,‬
‫ולא יכולנו להסתכל אלה על אלה ולהגיד, "זה עובד? מה התוכנית שלנו?"‬
‫לא שזה לא עבד בכלל אבל כשאתה צעיר ומישהו אומר,‬
‫"אתם מבריקים", אתה יכול לחיות על זה‬
‫במקום על אוכל במשך שבועיים.‬
‫ומדי פעם היה מערכון שהצליח.‬
‫אני מוחץ לך את הראש.‬
‫הראשים שלכם נמחצים.‬
‫תמותו. תמותו.‬
‫כשבחרנו את המערכונים הטובים ביותר, אלה שהצליחו תמיד,‬
‫וחיברנו אותם יחד למופע, בסדר הנכון,‬
‫המופע היה טוב, הוא בהחלט שיקף אותנו.‬
‫זה היה כמו לעשות זום ולהתמקד בכל מה שהיינו.‬
‫אני זוכר זמן...‬
‫פתאום המופע תפס.‬
‫מהופעה לפני עשרה אנשים בערך,‬
‫לפתע נדחסו לריבולי 400 אנשים.‬
‫כל עשרות אלפי השעות על הבמה השתלמו.‬
‫ראיתי את אחת ההופעות שלהם. חשבתי, "אלוהים".‬
‫כמו ההבדל בין ההופעות הראשונות של הסקס פיסטולס והמאוחרות של הקלאש.‬
‫אני זוכר שיום אחד הגעתי ואנשים עמדו בתור.‬
‫חשבתי, "יש עוד מופע לפנינו?"‬
‫וענו לי, "לא, הם עומדים בתור למופע שלכם בעוד שעתיים וחצי".‬
‫חשבתי, "אלוהים אדירים".‬
‫קידס אין דה הול‬
‫ריבולי, 17 במרץ יום שלישי 5 דולרים‬
‫קידס אין דה הול‬
‫מארק, סקוט, קווין, ברוס, דייב‬
‫במופע "ציני מכדי לזיין!"‬
‫בחודשים הבאים הכרטיסים תמיד אזלו‬
‫והפכנו להיות משהו.‬
‫משהו קטן ופולחני בעולם הפולחני שנקרא רחוב קווין.‬
‫זו הייתה הרגשה נהדרת, מעין מומנטום.‬
‫הרגשה שזה מוביל לאנשהו.‬
‫קיבלנו ביקורת מדהימה בעיתון המקומי.‬
‫לא אגיד את השם שלו, אני כל כך מגניב.‬
‫היינו בגלוב ובמייל והייתה ביקורת מפוארת,‬
‫הביקורת שהיית רוצה לקבל שאמרה, "הנה באים הקידס אין דה הול".‬
‫באותו יום נחתו בטורונטו ציידי כישרונות של אס-אן-אל‬
‫למסע החיפוש המסורתי שלהם בסקנד סיטי.‬
‫אבל אנחנו היינו שם בעמוד הראשון של מדור הבידור בגלוב ובמייל,‬
‫והם אמרו, "כדאי שנלך לראות גם אותם".‬
‫הטלפון צלצל והרמתי את האפרכסת וזו הייתה אישה.‬
‫היא אמרה, "אני ציידת כישרונות של לורן מייקלס.‬
‫"אנחנו רוצים לראות את המופע שלכם". אמרתי, "הכרטיסים אזלו".‬
‫והם אמרו, "אנחנו מתקשרים מסאטרדיי נייט לייב.‬
‫"אנחנו מחפשים כישרונות".‬
‫ואני אמרתי, "כן, אני מצטער אבל כל הכרטיסים למופע נמכרו.‬
‫"אולי תוכלו לקנות כרטיסים ממישהו".‬
‫ואז ניתקתי את הטלפון.‬
‫ארבעת הבחורים האחרים הסתכלו עליי, "מה לעזאזל עשית?"‬
‫ואני אמרתי, "טעיתי, נכון?"‬
‫נהדר!‬
‫ועכשיו כוכבי המופע שלנו, הארט פומרנץ ולורן מייקלס!‬
‫ערב טוב, אני לורן מייקלס,‬
‫ובשלב הזה אנחנו רוצים לעצור כדי לבחון משבר לאומי חמור.‬
‫כל מי שעבד עם לורן אי פעם עושה חיקוי של לורן.‬
‫"זו הסיבה שצ'פלין היה כוכב גדול יותר מבאסטר קיטון."‬
‫"ברוס, אתה מכיר את מדונה?"‬
‫"אתה מתכוון לעשות משהו בסתיו הזה, מארק?"‬
‫"העניין הוא שקווין נמצא שם, אבל הוא שקט,‬
‫"אבל הוא רועש, אבל הוא שם, אבל הוא שקט והוא יושב הרבה".‬
‫אני חושב שכשאתה הבוס, אנשים צוחקים על הבוס.‬
‫חשבתי שהם מרעננים. זה היה מקורי.‬
‫חשבתי שהם מצחיקים וידעתי איך לגרום לזה לעבוד.‬
‫- אני יכול להיות מראת הווידאו שלך. - בסדר, טוב. בסדר.‬
‫זה לורן מייקלס.‬
‫עבור קנדי, זה גדול יותר מאשר עבור אמריקני,‬
‫כי הוא באמת היה טוב. הוא הלך וכבש את אמריקה.‬
‫לורן על הסט של סאטרדיי נייט לייב, 1978‬
‫הילדים סימלו בעיניו עוד ניסיון לגדולה קנדית.‬
‫היה אודישן בריבולי של "הטוב ביותר של" בדלתיים סגורות.‬
‫ואני מניח שזו הדרך של אס-אן-אל.‬
‫הרכבנו 12 או 15 מערכונים עבור ענקי הקומדיה האלה.‬
‫בפעם הראשונה אי פעם, התחרות נעשתה מכוערת באותו שבוע‬
‫מפני שכולנו נלחמנו להופיע.‬
‫אני זוכר את הפעם הראשונה שראיתי אותם בריבולי.‬
‫זו הייתה פשוט אנרגיה, זה היה מחשמל, ואפשר היה פשוט להגיד‬
‫שזה חכם ולא דומה לשום דבר שעשיתי באס-אן-אל‬
‫ואהבתי את כל זה.‬
‫תחזיקו אותי.‬
‫אי אפשר היה לדעת אם הם צוחקים כי אנשים לא צוחקים סתם כך.‬
‫אחרי המופע, לורן אמר,‬
‫"מה נעשה עם חמשתכם?"‬
‫ואז זה נעשה הכי מתוח... "הכי מתוח?"‬
‫הזמן המתוח ביותר בחיינו. אחרי שהם עזבו, מה הולך לקרות?‬
‫ייקחו את כולנו? מישהו מאיתנו? אף לא אחד?‬
‫ואז, כמה שבועות לאחר מכן, ברוס אמר, "אני חייב להגיד לכם משהו.‬
‫"הם רוצים שמארק ואני נכתוב בשבילם". ככה נודע לנו.‬
‫סאטרדיי נייט לייב בחרו בנו ככותבים, ואלה חדשות ענקיות.‬
‫זה בוודאי היה קשה מאוד לבחורים האחרים. כן. כן.‬
‫נהדר בשבילם. הקידס אין דה הול השיגו משהו.‬
‫אבל נורא שזה לא הייתי אני. לא. מצטער.‬
‫הרגשתי שאולי זה הסוף.‬
‫ברוס ומארק היו בניו יורק ועשו את הדבר הנפלא הזה.‬
‫סקוט, קווין ודייב המסכנים נשארו מאחור עם שק מלא בפאות ישנות.‬
‫עשינו הופעה אחרונה גדולה לפני שהם עזבו,‬
‫זה היה ערב ענק, היו המון אנשים.‬
‫כולנו בכינו על הבמה ואמרנו, "אנחנו באמת מתרגשים בשביל מארק וברוס,‬
‫"ואני לא יודע מה הולך לקרות ללהקה, אבל תודה לכם שהייתם כאן".‬
‫אבל לא יצא לך ללכת?‬
‫לא, זו הייתה טעות טכנית של איזה פקיד.‬
‫- חמש שניות. - הנה זה בא.‬
‫- ארבע, שלוש, שתיים... - צלם.‬
‫סאטרדיי נייט לייב, 1986‬
‫מארק וברוס, היה הגיוני לחלוטין‬
‫פשוט להעניק להם את החוויה הזאת, "ככה יוצרים תוכנית".‬
‫עבדתי בבית הקפה "סקנד קאפ",‬
‫ושבועיים לאחר מכן, הראיתי למדונה את המערכון שלי.‬
‫בסאטרדיי נייט לייב לא הייתי כל כך טוב.‬
‫תמיד נאבקתי בהם על רעיונות מוזרים שרציתי לבצע.‬
‫זו הייתה מכונה גדולה.‬
‫אני מניח שזה היה גדול עליי.‬
‫הכול היה נורא. מענה, מייסר, מורט עצבים, מתיש.‬
‫אבל זה באמת לא היה כיף.‬
‫אני זוכר שהלכתי לראות אותם.‬
‫ברוס עלה המון במשקל,‬
‫והם נראו נורא, שניהם. הם לא היו מאושרים.‬
‫באמצעות התהליך הזה של הכישלון בסאטרדיי נייט לייב,‬
‫הבנתי עד כמה הייתי זקוק לקידס אין דה הול.‬
‫ואז כשחזרנו בחג המולד, זה היה כמו איחוד של מאהבים מורעבים.‬
‫אתם הגיבורים האלמונים על שחזרתם מפני שכל להקה אחרת הייתה מתפרקת,‬
‫- אבל אתם... - צפית באס-אן-אל באותה שנה?‬
‫כן.‬
‫הייתה חיבה אמיתית בין כל החמישה.‬
‫וחשבתי, "צריך לשמור על הקבוצה הזאת יחד".‬
‫בדרך לעיר ניו יורק, 1987‬
‫הבירה חופשית כמו הקוקאין.‬
‫זה פועל? זה מצלם אותי עכשיו?‬
‫אני חייב לדבר עם הטייס.‬
‫תרגיעו.‬
‫לולא ההופעה שמארק, סקוט תומפסון ואני חלקנו מדי ערב,‬
‫מתחת התאורה הלוהטת הזאת,‬
‫הלהקה הזו לא הייתה על המטוס הזה בדרך להרפתקה הזאת. לא.‬
‫זה היה בסתיו 1987,‬
‫לורן הביא את כל החמישה לניו יורק.‬
‫הרעיון היה שהם יכתבו ויבצעו חומר‬
‫לקראת פיילוט של שעה.‬
‫זאת ניו יורק.‬
‫זה רחוב 23 מערב.‬
‫ימק"א, פול הלך לשם.‬
‫לורן שילם לנו במזומן כמו אבא.‬
‫"כיסחת את הדשא, יש לך מסלול חלוקת עיתונים,‬
‫"הוצאת את הזבל. הנה חמישה דולרים".‬
‫היינו ממש צעירים. אלה היו שנות ה-80, סוף שנות ה-80 בניו יורק.‬
‫מחכה לנו לילה גדול. האקסטזי התחיל להשפיע.‬
‫היינו גברים צעירים שקיבלו את המפתחות לממלכה.‬
‫חלק מאיתנו הגזים.‬
‫ברצוני להציג בפניכם נקניקיות בניו יורק.‬
‫הילד הזה לא היה לוקח את הזין שלי.‬
‫אני אהרוג אותך, לעזאזל.‬
‫הם היו פשוט צעירים ומשוחררים ורצו לעשות מיליון דברים.‬
‫אתה יודע איפה הילדים שלך?‬
‫כאן, הנה זה. נחמד. קווין.‬
‫במהלך הימים, התרכזנו בכתיבת הפיילוט.‬
‫בשביל זה היינו שם.‬
‫ההופעות נועדו למנוע מאיתנו להחליד,‬
‫ולורן אמר שכדי להקשיח אותנו לקראת הקהל האמריקני.‬
‫ילדה רעה, ילדה רעה.‬
‫הייתה תחושה שהם צריכים לפתח את היצירות הכי טובות שלהם,‬
‫להתכונן להופעה בטלוויזיה.‬
‫לורן נהג לתת לנו מדי שבוע את תוכנית העבודה.‬
‫הוא נהג לומר, "אני רוצה שתחממו לאנשים האלה.‬
‫"תבצעו את ההופעות האלה ונראה מה תעשו בשבוע הבא".‬
‫רציתי שהם יצברו את הניסיון‬
‫שהם לא יכלו לצבור בריבולי.‬
‫אני לו.‬
‫גמרת טוב, לו?‬
‫גמרת, לו?‬
‫אם תסתכלו טוב בחמשת הבחורים האלה, זו קבוצה של מוזרים.‬
‫כלומר, באמת. ממש מוזרים.‬
‫פגשתי את הקידס אין דה הול בזמן שניהלתי חדר‬
‫שנקרא "וסט בנק קפה דאונסטרס תיאטר בר".‬
‫כמאה מושבים, במה קטנה ונחמדה,‬
‫מקום מושלם לעבוד בו על פרויקטים.‬
‫לואיס היה אחד המעריצים הראשונים שלנו.‬
‫אני חושב שהוא אמר, "בחייכם, הם טובים!"‬
‫הוא תמך בנו.‬
‫אני עודדתי כי באמת חשבתי...‬
‫הם היו פשוט מצחיקים מאוד.‬
‫תראה, אם אשכב איתך, זה יהיה רק מתוך רחמים.‬
‫אני מלך זיוני הרחמים.‬
‫מה שנפלא בקומדיה זה שכשקומדיה היא ממש טובה,‬
‫היא מציגה נקודת מבט נוספת והם עשו את זה.‬
‫נרחץ אותו ביין ונהפוך אותו נקי‬
‫וזו היא מכונת צליבה...‬
‫הם חזרו לטורונטו לעשות את הפיילוט ואני אמרתי,‬
‫"אני חושב שאתם קרובים, אבל אתם מסוגלים ליותר".‬
‫אומרים שברק לא מכה פעמיים. גיליתי שהוא יכול להכות 19 פעמים.‬
‫זה היה חם וקר.‬
‫הקהל אהב אותנו, הקהל לא אהב אותנו.‬
‫זה היה כמו בטורונטו, עבדנו על זה,‬
‫ואז משהו ניצת.‬
‫בזבזנו את הכסף של הפיילוט על ארבע הדירות שגרנו בהן.‬
‫הרגשנו כאילו זה לא יקרה.‬
‫כאן סי-בי-סי.‬
‫המשרת שלי על פני כדור הארץ בסי-בי-סי, המפיק, איוון פסאן, מנהל התוכניות.‬
‫הייתי מיודד עם איוון פסאן,‬
‫ואני זוכר שהתקשרתי אליו ואמרתי,‬
‫"אולי תשקיע בתוכנית של קידס אין דה הול?"‬
‫תמיד רציתי לעשות איתם משהו.‬
‫הם היו חצופים, הם היו רעננים.‬
‫לורן ואני אמרנו, "לא יהיה נהדר ליצור תוכנית?"‬
‫הרבה תוכניות של הסי-בי-סי באותה תקופה היו למבוגרים,‬
‫ואני רציתי שיהיה משהו לאנשים מתחת לגיל 40.‬
‫בלי הקדמות מיותרות, הקידס אין דה הול.‬
‫זה היה פיילוט לסדרה.‬
‫בזמנו הציגו את זה כספיישל, אבל בשבילנו זה היה פיילוט.‬
‫קיווינו שזה יהיה מספיק טוב כדי להפוך לסדרה.‬
‫קלטת פיילוט טורונטו, 1988‬
‫הצילומים נערכו באולפני סי-בי-סי,‬
‫ואנשי מפתח מאס-אן-אל הגיעו מניו יורק‬
‫כדי לעזור לבנות את הסט ולהאיר אותו.‬
‫באותו זמן, הסיכוי שפיילוט יהפוך לסדרה היה אחד לעשרה.‬
‫הרבה היה תלוי בזה.‬
‫ההימור היה עצום, זה היה הכול או לא כלום.‬
‫אני זוכר שהייתי ממש לחוץ.‬
‫הפיילוט היה חייב להפוך לתוכנית או שאהיה סדרן קולנוע.‬
‫לא הרגשתי טוב במהלך כל זה.‬
‫למרות שאני חושב שידענו את החומר, זה היה קשה. זה היה חייב לעבוד.‬
‫מה שהם עמדו לעבור היה עסקי שעשועים מקצועיים,‬
‫והם מעולם לא עמדו מול מצלמות טלוויזיה,‬
‫דבר שדרש מערך כישורים שונה לגמרי.‬
‫עשינו שתי הקלטות מול שני סוגי קהל, ובהקלטה הראשונה היינו מפוחדים.‬
‫אני זוכר שהשתנתי וחשבתי, "הביצים שלי נכנסו בחזרה לתוך הגוף?"‬
‫למרות שעשינו חזרות כל השבוע מול מצלמות,‬
‫אני זוכר שבהתחלה חשבתי, "אני פונה לקהל או למצלמה?"‬
‫אבל בהופעה הראשונה אף אחד לא צחק.‬
‫זו הייתה הופעה מחורבנת.‬
‫וזו הייתה הפעם היחידה שלורן צעק עלינו.‬
‫הוא אמר לנו לקחת את עצמנו בידיים.‬
‫הוא אמר, "זה חייב להיות טוב פי 19".‬
‫מה? זה אפשרי מבחינה מתמטית? "כדי שיהיה לנו סיכוי למכור את זה."‬
‫יכולתי לומר להם שזה מושלם.‬
‫זה היה שקר.‬
‫מהות עסקי השעשועים היא‬
‫לרדת מהבמה כדי שאפשר יהיה לבצע כניסה נוספת.‬
‫המסר היה, "אכזבתם אותי וזו ההזדמנות הגדולה שלכם".‬
‫זה הזרים לנו את הדם הפאנקיסטי.‬
‫אני מניח שחלק מאיתנו כעסו על לורן.‬
‫אני כעסתי שאנחנו מרשים לעצמנו להיות כל כך עלובים.‬
‫אז שמנו מוזיקת פאנק רוק רועשת‬
‫והתחלנו לנפץ את כל הרהיטים בחדר ההלבשה.‬
‫אני לא עשיתי את זה, אני ילד של דיפלומט. אנחנו לא הורסים חדרי הלבשה.‬
‫קווין, הרסת את חדר ההלבשה שלך?‬
‫לא!‬
‫סקוט ואני השתנו בכיור למזל טוב.‬
‫וכך, כשיצאנו מהחדר הזה, המשכנו‬
‫ונתנו הופעה של פעם בחיים.‬
‫היי, מיליונרים שכמותכם! צאו מהזבל הזה!‬
‫אני רוצה לפגוש בחורה...‬
‫אישה.‬
‫אעזור לך עם הכפתור של הסוודר.‬
‫אופס, הרוח.‬
‫בהופעה השנייה הייתה הרגשה של הופעה בריבולי.‬
‫זה היה נהדר.‬
‫דמויות שראיתי במשך ארבע שנים על הבמה בריבולי‬
‫היו עכשיו בתלבושות על הסט.‬
‫והן היו אמיתיות, הן קמו לתחייה.‬
‫אני מלך זיוני הרחמים.‬
‫קל להכות, קשה להרוג.‬
‫כשראיתי את הפיילוט שלהם, נכנסתי לדיכאון קיומי,‬
‫מפני שהבנתי שהם עשו כל מה שאי פעם רציתי לעשות.‬
‫עד עצם היום הזה, אני חושב שזה פיילוט קומדי כמעט מושלם.‬
‫הוא היה מדוכא אחרי שצפה בזה. הוא אמר,‬
‫"לעזאזל, עשיתם את זה. עשיתם מה שכולם רוצים לעשות. לעזאזל!"‬
‫והוא פשוט רתח.‬
‫רואה את זה? הראש שלך שטוח.‬
‫אימא שלך עדיין מלבישה אותך? היא הייתה צריכה לרסק לך את הראש.‬
‫לילה טוב.‬
‫עשינו חזרות ומישהו מסי-בי-סי בא ואמר,‬
‫"איזה ג'נטלמן שנשמע מכובד רוצה לדבר איתך".‬
‫וחשבנו, "האם זה לורן?"‬
‫לורן תמיד דיבר עם מארק מפני שהוא היה בן של דיפלומט.‬
‫קיבלתי את השיחה וזה היה לורן. "מזל טוב, הם רוצים 22".‬
‫- אמרנו, "מה?" - זה היה 20.‬
‫זה היה 20 פרקים, כן.‬
‫- "קיבלנו את זה?" - הוא אמר, "חכו עד שתשמעו".‬
‫הוא המשיך לומר את זה במשך מה שנראה כמו חמש דקות,‬
‫"חכו עד שתשמעו".‬
‫"מה זה?" "יש לנו תוכנית". "טוב, תודה לאל".‬
‫"כמה, עשרה פרקים?" הוא אמר, "לא".‬
‫"שנים עשר פרקים?" "עשרים פרקים בעונה". "מה?"‬
‫אמרת כן?‬
‫מי זה? עם מי אני מדבר?‬
‫רשת אייץ'-בי-או.‬
‫אייץ'-בי-או נתנו את הכסף.‬
‫בחורים!‬
‫הבאנו את הצוותים, את המתקנים.‬
‫הצלחנו לקבץ מספיק כדי להעלות תוכנית.‬
‫אנחנו באוויר.‬
‫- חדשות מצוינות, שמוק. - כל הכבוד, שמוק.‬
‫שמפניה.‬
‫ההפקה מתחילה, 1989‬
‫לפני התוכנית, מה אני מרגיש?‬
‫אני מרגיש שמח, עצוב, ישנוני, מתרגש יותר מאי פעם,‬
‫אני מרגיש טראומטי, אני מרגיש משועמם.‬
‫לא הכרנו את הטלוויזיה.‬
‫אז העונה הראשונה מלאה מערכונים שנעשו בלי הרבה עריכה.‬
‫הם היו להיט גדול בריבולי בשעה 11:39 בלילה.‬
‫על הבמה אתה פשוט עושה דברים, נכון? אתה מבצע את הכניסה שלך.‬
‫הטלוויזיה היא חיה.‬
‫אני זוכר את הצילומים של "התנ"ך של ד"ר סוס".‬
‫סקוט היה צריך לעשות את תנוחת הצליבה כל כך הרבה זמן.‬
‫הזרועות מתנוונות,‬
‫והוא ממש התייסר כי זה לקח הרבה זמן.‬
‫תזדרזו! פשוט תעשו את זה. קדימה, מהר.‬
‫הזרועות שלי ממש עומדות ליפול. קדימה.‬
‫- מוכן? - מוכן!‬
‫קדימה!‬
‫אתה הולך לכיוון המצלמה?‬
‫אקשן, ברוס.‬
‫אנשי הצוות היו עובדים ותיקים של סי-בי-סי.‬
‫הם נדלקו על הדמויות.‬
‫בחורים היו באים אליי, "אתה מתכוון לגלם את הג'ינג'ית הערב?"‬
‫מתי הסיוט הזה יסתיים?‬
‫"לא, לא אגלם את הג'ינג'ית הערב". "לעזאזל! בסדר".‬
‫כל מי שאומר שהוא לא נדלק על דייב‬
‫כשהוא שיחק דמות נשית מסוימת, משקר.‬
‫זה הגיע.‬
‫הייתי אובססיבית ומבולבלת כשדייב לבש דראג, וחשבתי שהוא סקסי מאוד.‬
‫דייב היה לוהט. מה אני יכול להגיד, הוא היה לוהט!‬
‫אין שום ויכוח על זה. בדראג, הייתי הסקסי ביותר.‬
‫גבירותיי ורבותיי, ברוס מקלוך.‬
‫הכי כיף היה לעשות תוכניות בשידור חי,‬
‫אנשים באו שוב כאילו עמדו בתור בריבולי.‬
‫לחברה שלי סו, היו אחיות גדולות ומגניבות,‬
‫וג'ולי, אחותה הגדולה והמגניבה, הכירה מישהו שעבד בצוות‬
‫הוא היה מיודד עם ברוס וככה קיבלנו כרטיסים.‬
‫אז הלכנו לאולפן סי-בי-סי.‬
‫המצלמות התקרבו.‬
‫הייתה במה מצד שמאל ואמרתי, "בשביל מה זה?"‬
‫התוכנית מתחילה ולהקת שאדווי מן מנגנת,‬
‫הם ניגנו בשידור חי.‬
‫השיר "סוף שבוע ממוצע" היה בסינגל הראשון שלנו.‬
‫הוא הפך לשיר הנושא שהם פתחו איתו את כל התוכניות שלהם.‬
‫שאדווי מן הם שהפכו אותנו למגניבים, אם היינו מגניבים בכלל.‬
‫הם ניגנו וזה היה פשוט מעולה.‬
‫ניגנו בכל הקלטה של כל פרק.‬
‫אתה יכול פשוט לנגן... תו אחד.‬
‫זה כמו ללחוץ על כפתור. אנשים מכירים את זה.‬
‫מלהיב לראות אנשים כל כך מתלהבים מזה.‬
‫לפעמים דייב ואני היינו רוקדים‬
‫מול הקהל והקהל אהב את זה.‬
‫צוות השיער, האיפור והתלבושות היו כמו צוות במסלול מרוצים‬
‫והם הלבישו אותנו בתוך 15 דקות,‬
‫ואז עלינו שוב על הבמה בריקוד של שאדווי מן.‬
‫אני רוצה להודות לכם מאוד שבאתם. תודה רבה.‬
‫תודה רבה לכם!‬
‫אנחנו רוצים להודות לשאדווי מן!‬
‫כשזה הסתיים, היינו מעבר להתרגשות, אמרנו, "צריך לעשות את זה בכל הקלטה.‬
‫"חייבים להביא את כל החברים שלנו".‬
‫זו הייתה התוכנית החמה בעיר ולא היה שום סיכוי.‬
‫העונה הראשונה עלתה ב-1989‬
‫אני בטלוויזיה וכך גם הקידס אין דה הול.‬
‫הם היו בכל מקום. הם היו פורצי דרך.‬
‫הם היו רב מיניים, רב מגדריים.‬
‫אני לא יודע מה הם היו.‬
‫החבר'ה האלה היו הבני זונות הכי מגניבים בטלוויזיה‬
‫והם היו משלנו.‬
‫אמריקנים מבינים בקנדה כמו שסטרייטים מבינים בהומוסקסואלים.‬
‫ראיתי אותם מתפתחים והופכים לאנשי מקצוע מדהימים.‬
‫הם הפכו לישות עצמאית ואני פשוט נדהמתי.‬
‫מייד ידעתי שזה טוב. הטווח, הטירוף.‬
‫- אנחנו רוצים שני מרקים מחורבנים. - שני מרקים מחורבנים.‬
‫רבותיי, רבותיי, זו פגישה עסקית.‬
‫גדלתי על פייתון, צפיתי באס-אן-אל בחטיבת הביניים.‬
‫אחרי שיש לך חזיית ספורט, את עולה כיתה אל הקידס אין דה הול.‬
‫אלוהים!‬
‫- תסתכל לשמיים, אידיוט! - אני מסתכל!‬
‫הדהים אותי עד כמה הם היו צעירים ורעננים.‬
‫אף אחד לא נראה מסוכן. ברור שהייתה שם תבונה.‬
‫כל חמשת הילדים נראו כל כך בטוחים כשחקנים,‬
‫ביכולת שלהם להיהפך לדמויות השונות.‬
‫- מישל, את בוכה? - לא! אני לא בוכה.‬
‫אני רק חושבת על טוני.‬
‫הייתה הרגשה שאלה באמת הם. הם שובבים, הם לא שמים קצוץ.‬
‫הרגשת איך הם נהנים להיות חופשיים.‬
‫סאטרדיי נייט לייב תמיד מסקר מה שנלקח מהכותרות הראשיות.‬
‫קידס אין דה הול לא עשו את זה.‬
‫הם לא התעסקו בתרבות הפופ. הם בחנו את אמריקה היומיומית.‬
‫זה לא מערכון פוליטי על מחאה כלשהי או משהו.‬
‫זה על אנשים ועל הפרצוף שלהם.‬
‫הם היו חמישה בחורים סקסיים‬
‫שהשתובבו כמו הביטלס ב"הארד דייס נייט".‬
‫הם היו מקסימים.‬
‫האם הצלחת התוכנית שינתה את חייהם?‬
‫יש לנו יותר כסף עכשיו.‬
‫אהבתי את קידס אין דה הול מייד,‬
‫ואני זוכרת שהתגנבתי מסיבה שהם היו בה.‬
‫"אלוהים, זה כל כך מדהים".‬
‫עסקי השעשועים הם כיף, עסקי שעשועים אמיתיים.‬
‫עסקי השעשועים האמריקניים כייפיים. אהבתי את זה.‬
‫נהגתי ללכת לברים ולכתוב את הרעיונות שלי.‬
‫וכשהתוכנית שודרה, לא יכולתי לעשות את זה.‬
‫- היו אומרים, "היי, ברוס!" - החבר של סקוט.‬
‫הייתה לי חברה, התמזמזנו והטלוויזיה פעלה,‬
‫וראיתי סצנה של קידס אין דה הול ששיחקתי בה אישה.‬
‫זה היה די מוזר.‬
‫- מה אנשים אמרו על התוכנית שלנו? - הם חשבו שהיא נועזת, מקורית.‬
‫כל החברים שלי ואני אוהבים אותה.‬
‫- אהבו אותה באייץ'-בי-או? - אני חושב שאייץ'-בי-או היו מרוצים.‬
‫- הביקורות טובות. - המעריצים נראים מאושרים.‬
‫- המעריצים. - כן.‬
‫זה פשוט בקושי ברבים.‬
‫עשינו חזרות, מישהו מסי-בי-סי בא ואמר,‬
‫"מארק, ג'נטלמן שנשמע מכובד רוצה לדבר איתך".‬
‫שלום!‬
‫כן, קיבלתי גם את השיחה הזאת.‬
‫כן, ביטלו את התוכנית.‬
‫אז מארק בא וסיפר לנו.‬
‫אני אשב.‬
‫זה היה סוג של הלם.‬
‫הרגשתי כאילו זה נגמר.‬
‫לא חשבתי על זה כעל פסק דין בשאלה האם התוכנית היה טוב או רע.‬
‫זה היה תוצאה כלכלית גרידא של מה שעבר באותה תקופה על אייץ'-בי-או.‬
‫מה שטוב בלהקות זה שיש כוח באחדות.‬
‫אתה הולך לשתות אחרי זה, יושב ומדבר ויש לך בן ברית.‬
‫כולנו יצאנו לבר עלוב, ישבנו והצחקנו אלה את אלה‬
‫במשך כשעתיים, השתכרנו וצחקנו על גורלנו.‬
‫הייתה הכרה בכך שקרענו את התחת,‬
‫ועכשיו ביטלו אותנו.‬
‫ומה עכשיו?‬
‫מובן שחשבתי ביהירות, "לא תוכלו לעצור אותנו.‬
‫"אני לא יודע מה הולך לקרות אבל לא תוכלו לעצור אותנו".‬
‫תרגום כתוביות: תרגום כתוביות‬
‫בקרת כתוביות בקרת כתוביות‬